Справа № 640/256/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Київ № 640/256/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. зі стягнення виконавчого збору у розмірі 110 098,98 грн. (сто десять тисяч дев`яносто вісім гривень і 98 коп.) в рамках виконавчого провадження ВП №63957481 в редакції постанови Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21.12.2020 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2020 року, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №63957481 в редакції постанови Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21.12.2020 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що виконавчий збір підлягає стягненню з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом, разом з тим, борг, присуджений судовим рішенням до стягнення з ОСОБА_1 був зменшений, проте останнє державним виконавцем не враховано та відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, в якій визначено до стягнення суму виконавчого збору, що не відповідає дійсним обставинам.

Позивачем також зазначено, що постанова від 29.10.2012 року про стягнення з боржника виконавчого збору, винесена у межах виконавчого провадження №19951326, тобто, в період дії Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», а тому після 30.11.2016 року на підставі постанови від 29.10.2012 року виконавчий збір стягненню не підлягає.

Крім того, на переконання позивача, державним виконавцем порушено вимоги частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та протиправно звернув до стягнення виконавчий збір, встановлений постановою від 29.10.2012 року, винесений у межах виконавчого провадження №19951326.

Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, призначене на 11.03.2021 року. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №63957481. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №63957481 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до 01.03.2021 року таким чином, щоб у вказану дату витребувані матеріали знаходились у канцелярії суду.

Через канцелярію суду 22.02.2021 року відповідачем подано копію матеріалів виконавчого провадження №63957481.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

У судове засідання 11.03.2021 року сторони не прибули.

В порядку частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що оскаржувану постанову винесено на підставі постанови старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Джулай Ю.Ю. від 11.12.2020 року, винесену у межах виконавчого провадження №19951326.

Разом з тим, постанову від 11.12.2020 року за ВП №19951326 до матеріалів виконавчого провадження №63957481 відповідачем не долучено. Крім того, судом встановлено відсутність зазначеної постанови, якою застосовано стягнення з боржника ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) виконавчого збору у розмірі 110 098,98 грн., у Автоматизованій системі виконавчих проваджень (номер виконавчого провадження 19951326, ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження: 34ЕББ6БГГ1А5).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2021 року витребувано у Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію постанови Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 11.12.2020 року за ВП №19951326, на підставі якої відкрито виконавче провадження №63957481. У разі неможливості подати витребуваний судом доказ зобов`язати відповідача надати письмові пояснення щодо таких обставин. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів та відзив на позовну заяву подати до канцелярії суду до 18.03.2021 року. Наступне судове засідання призначено на 25.03.2021 року.

Через канцелярію суду 24.03.2020 року позивачем подані додаткові пояснення, в яких повідомлено суду, що витребуваної судом постанови державного виконавця не існує.

У судове засідання 25.03.2021 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено.

Дослідивши матеріали справи на предмет виконання відповідачем ухвали суду від 11.03.2021 року про витребування доказів, судом встановлено відсутність у матеріалах справи витребуваних документів або письмових пояснень причин щодо неможливості їх ненадання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2021 року витребувано повторно у Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) належним чином засвідчену копію постанови Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 11.12.2020 року за ВП №19951326, на підставі якої відкрито виконавче провадження №63957481. Наступне судове засідання призначено на 08.04.2021 року.

Через канцелярію суду 01.04.2021 року відповідачем подано витребувані ухвалою суду від 25.03.2021 року докази.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 08.04.2021 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, справу №640/256/21 знято з розгляду.

Наступне судове засідання призначено на 20.05.2021 року, про що повідомлено сторонам у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

У судове засідання 20.05.2021 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною першою статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Частиною четвертою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою державного виконавця Оболонського органу державної виконавчої служби районного управління юстиції Кравця В.В. від 25.06.2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 19951326 з примусового виконання виконавчого листа № 6-85 від 09.04.2010 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення боргу у розмірі 1 657 241,74 грн., в якому боржником визначено ОСОБА_1 , а стягувачем - ТОВ «Ласка Лізинг».

В подальшому здійснено заміну стягувача ТОВ «Ласка Лізинг» на ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД», та з ТОВ «МЕГА ТОРГ ЛТД» на ТОВ «МАКСІМУС ІНЖИНІРИНГ».

Таким чином, відповідно до постанови про зміну сторони виконавчого провадження від 18.11.2020 року стягувачем є ТОВ «МАКСІМУС ІНЖИНІРИНГ».

29.10.2012 року старшим державним виконавцем Оболонського органу державної виконавчої служби районного управління юстиції Диких О.О. прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 165 724,17 грн.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. від 18.11.2020 року змінено (доповнено) реєстраційні данні про те, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.04.2019 року по справі №756/15219/18, якою виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва №6-85/10, виданий Оболонським районним судом м. Києва 09.04.2010 року на виконання рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» №СЗ-14-02/2010 від 05.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ласка Лізинг» заборгованості у розмірі 1 657 241 грн. 74 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 546 200 грн. вартості предмета лізингу автомобіля Porche Cayenne Turbo V4800 см. куб., VIN НОМЕР_2 .

Таким чином, борг за виконавчим листом зменшено на 546 200,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. від 11.12.2020 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі заяви останнього.

Згідно з відміткою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. на виконавчому листі, залишок виконавчого збору станом на 11.12.2020 року становить 110 098,98 грн.

Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. відкрито виконавче провадження №36957481 з примусового виконання постанови від 11.12.2020 року №19951326 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 110 098,98 грн.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. від 21.12.2020 року змінено (доповнено) реєстраційні данні в даті винесення постанови про стягнення виконавчого збору та даті набрання законної сили останньою, які змінено на 29.12.2012 року та 18.12.2020 року, відповідно.

Вважаючи постанову від 18.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження №36957481 протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що виконавче провадження №19951326 відкрито постановою державного виконавця від 25.06.2010 року, тобто, під час дії Закону України 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», проте повернуто виконавчий документ стягувачу постановою державного виконавця від 11.12.2020 року, та звернено до стягнення суму спірного виконавчого збору під час дії Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини сьомої розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5), постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (із змінами і доповненнями) (далі також - Порядок №643).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктами 1 та 5 частини першою статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої, третьої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із змістом пункту 2 Порядку №643 у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виплачується винагорода у відповідному розмірі.

Отже, виконавчий збір є своєрідною винагородою виконавця за вчинення дій з примусового виконання рішень.

Частиною другою статті 27 Закону №1404 встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції №512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

При закінченні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, або повернення такого виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження паперову копію такого виконавчого документа.

Відмітка на паперовій копії виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, не проставляється.

З аналізу вищенаведених положень законодавства України, висновується, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору відбувається одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, або після/одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, з урахуванням підстави його закінчення. Крім того, під час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, виконавцем має бути вказано розмір фактично стягнутої суми на користь стягувача.

Отже, Законом №1404 передбачено стягнення виконавчого збору або на стадії відкриття виконавчого провадження, або на стадії його закінчення.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 27 Закону №1404, відкриваючи виконавче провадження виконавцем обраховується сума виконавчого збору з розміру 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, в той час, як визначаючи розмір виконавчого збору, який потребує стягнення з боржника, виконавцем має бути обчислено таку суму з урахуванням вчинених виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа, зокрема, способу фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

З відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень судом встановлено, що постановою державного виконавця від 11.12.2020 року у виконавчому провадженні №19951326 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку №643 фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Отже, слід дійти висновку, що для стягнення виконавчого збору за виконання виконавчого документу майнового характеру фактичне виконання рішення за виконавчим документом має відбутися шляхом здійснення державним виконавцем примусових дій, а саме, шляхом стягнення.

Дослідивши у Автоматизованій системі виконавчих проваджень процесуальні документи, винесені державним виконавцем у межах виконавчого провадження №19951326, судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження №19951326 державним виконавцем враховано, що у зв`язку із постановленням Оболонським районним судом міста Києва ухвали від 08.04.2019 року по справі №756/15219/18, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1 657 241,74 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню в частині 546 200,00 грн.

Отже, сума, яка підлягає стягненню за виконавчим документом становить 1 111 041, 74 грн., що, в свою чергу, свідчить про зменшення суми, з якої державним виконавцем у разі фактичного виконання рішення в повному обсязі або частково, слід обраховувати розмір виконавчого збору, якій підлягає стягненню з боржника.

З огляду на те, що згідно з відміткою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. на виконавчому листі, останньою визначено, що залишок виконавчого збору станом на 11.12.2020 року становить 110 098,98 грн., слід дійти висновку, що державним виконавцем мало б бути здійснено фактичне виконання рішення частково шляхом стягнення відповідної суми загальної суми боргу за виконавчим листом під час вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, з аналізу відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень та Інформації про виконавче провадження №19951326, долученої адвокатом позивача до матеріалів справи, на 15 аркушах, судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження №19951326 відомості про стягнення будь-якої суми в погашення боргу, визначеного у виконавчому листі, відсутні.

Зокрема, докази зворотного відповідачем до матеріалів справи не надані, визначеного залишку суми виконавчого збору у розмірі 110 098,98 грн., не обґрунтовано, жодних розрахунків суду не надано.

Отже, у державного виконавця не має підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404.

Враховуючи те, що постановою державного виконавця 18.12.2020 року відкрито виконавче провадження із стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 110 098,98 грн., який визначено без проведення відповідних виконавчих дій, цю суму не обраховано у встановлений законодавством спосіб, а дії державного виконавця в частині обрахунку такої суми є протиправними, з огляду на що, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Правова позиція щодо спірних правовідносин викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією 01.02.2021 року №7 позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., яка підлягає стягненню на користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 205, 229, 241-246, 250, 271, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. зі стягнення виконавчого збору у розмірі 110 098,98 грн. (сто десять тисяч дев`яносто вісім гривень і 98 коп.) в рамках виконавчого провадження ВП №63957481 в редакції постанови Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21.12.2020 року.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2020 року, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №63957481 в редакції постанови Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21.12.2020 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (, адреса: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 2Д) суму судового збору у розмірі 840, 80 грн. 00 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Оболонський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (, адреса: 04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 2Д).

Повне рішення складено 20.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна