Справа № 761/10931/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Степанюк А.Г.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представника позивача: Малиновської Е.С.

представника відповідача: Приступи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними бездіяльності, дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту - позивачі) звернулися до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, ВПВР Департаменту ДВС МЮ України) в якому просили суд (з урахуванням уточненої позовної заяви від 14.09.2020)(Т.4 а.с.54-82):

1) визнати протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. із залишення 24 -25 лютого 2020 без розгляду скарг ОСОБА_2 від 28.01.2020 у виконавчому провадженні за № 45976293, 45976295, скарг ОСОБА_1 від 28.01.2020 у виконавчому провадженні за № 45957225, 45976297 і відмову провести у лютому 2020 перевірку законності виконавчого провадження №№45757225, 45976293, 45976295, 45976297 на підставі скарг від 28.01.2020;

2) визнати протиправними та скасувати рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. від 27.05.2020 за №№45957225, 45976295, вимоги державного виконавця Нідченко Д.Є. за №№45976293 від 23.03.2020, 21.07.2020, вимогу державного виконавця Рубель І.В. від 14.04.2020 №45976297 і зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести перевірку законності виконавчого провадження №№45757225, 45976293, 45976295, 45976297 на підставі скарг від 28.01.2020 з дотриманням критеріїв, передбачених ч.2 ст.2 КАС України;

3) визнати протиправною бездіяльність щодо клопотань стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 28.01.2020 і щодо повторних від 19.05.2020, щодо повноважень застосувати заходи адміністративного примусу, передбачені ч.3 ст.18 Закону «Про виконавче провадження», допущену державним виконавцем Нідченко Д.Є. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні за №№976295, 45957225 і державним виконавцем Рубель І.В. того ж Відділу у виконавчому провадженні №45976297, які є з примусового виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2020 по справі №2610/3926/2012;

4) зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути, вирішити по суті скарги та клопотання від 28.01.2020 стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні за №45957225, №45976297, скарги та клопотання від 28.01.2020 стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні за №45976293 №45976295 шляхом прийняття процесуального рішення у виді постанови.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича із залишення 24-25 лютого 2020 без розгляду скарг ОСОБА_2 від 28.01.2020 у виконавчому провадженні за № 45976293, 45976295, скарг ОСОБА_1 від 28.01.2020 у виконавчому провадженні за № 45957225, 45976297 і відмову провести у лютому 2020 перевірку законності виконавчого провадження №№45757225, 45976293, 45976295, 45976297 на підставі скарг від 28.01.2020.

Зобов`язано начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції провести перевірку законності виконавчого провадження №№45757225, 45976293, 45976295, 45976297 на підставі скарг від 28.01.2020 з дотриманням критеріїв, передбачених ч.2 ст.2 КАС України.

Визнано протиправною бездіяльність щодо клопотань стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 28.01.2020 і щодо повторних від 19.05.2020, щодо повноважень застосувати заходи адміністративного примусу, передбачені ч.3 ст.18 Закону «Про виконавче провадження», допущену державним виконавцем Нідченко Дмитром Євгенійовичем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції у виконавчому провадженні за №№976295, 45957225 і державним виконавцем Рубель Інною Вікторівною того ж Відділу у виконавчому провадженні №45976297, які є з примусового виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2020 по справі №2610/3926/2012.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути, вирішити по суті скарги та клопотання від 28.01.2020 стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні за №45957225, №45976297, скарги та клопотання від 28.01.2020 стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні за №45976293 №45976295 шляхом прийняття процесуального рішення у виді постанови.

Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 345,28 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав, через свого представника, апеляційну скаргу, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу, змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції і задовольнити позовні вимоги в частині відмови. Винести окрему ухвалу.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а саме: визнання протиправними та скасування рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. від 27.05.2020 за №№45957225, 45976295, вимоги державного виконавця Нідченко Д.Є. за №№45976293 від 23.03.2020, 21.07.2020, вимогу державного виконавця Рубель І.В. від 14.04.2020 №45976297 і зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести перевірку законності виконавчого провадження №№45757225, 45976293, 45976295, 45976297 на підставі скарг від 28.01.2020 з дотриманням критеріїв, передбачених ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, у даному випадку, судом апеляційної інстанції надається оцінка спірним правовідносинам в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, на примусовому виконанні у ВПВР Департаменту ДВС МЮ України перебувають наступні виконавчі документи:

1) виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва № 2610/3926/2012 від 23.12.2014 про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодіння АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2003, ОСОБА_2 від 06.06.2005, про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 (далі - ВП № 45976295);

2) виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва № 2610/3926/2012 від 23.12.2014 про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодіння АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2003р., ОСОБА_2 від 06.06.2005р., про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 (далі - ВП № 45957225);

3) виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва № 2610/3926/2012 від 23.12.2014 про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодіння АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2003р., ОСОБА_2 від 06.06.2005р., про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 (далі - ВП № 45976293);

4) виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва № 2610/3926/2012 від 23.12.2014 про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодіння АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2003р., ОСОБА_2 від 06.06.2005, про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 (далі - ВП № 45976297).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підставою пред`явлення позову є те, що подані стягувачами до ВПВР Департаменту ДВС МЮ України чотири клопотання від 28.01.2020 і чотири скарги від 28.01.2020 на бездіяльність виконавців не були розглянуті (виконавцями клопотання, а керівником ВПВР - скарги), і про це позивачам стало відомо 04 березня 2020 лише з листа начальника ВПВР Озадовського Р. від 25.02.2020, а також додатково на прийомі у виконавців 10.03.2020.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року в задоволенні адміністративних позовів ОСОБА_3 , Милиновської Е.С. , ОСОБА_5 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Головного Управління Державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які заявляють самостійні вимоги, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Укртуртранс» про визнання дій/бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями/бездіяльністю - відмовлено.

Адміністративні позови третіх осіб з самостійними вимогами - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано відповідь Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації за № 03-20/1576 від 19 січня 2004 надану ОСОБА_1 , такою, що суперечить нормам земельного законодавства. Визнано протиправною бездіяльність Київської міської ради, щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 25.11.2003, ОСОБА_2 від 06.06.2005 про безоплатну приватизацію земельної ділянки, по АДРЕСА_2 .

Зобов`язано Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2003, ОСОБА_2 від 06.06.2005, про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в домоволодінні по АДРЕСА_2 .

В решті вимог адміністративних позовів третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовлено.

Постанова суду набрала законної сили.

На виконання вищезазначеної постанови, 23.12.2014 Шевченківським районним судом м. Києва було видано чотири виконавчі листи.

Дослідивши матеріали виконавчих проваджень ВП № 45957225, ВП № 45976293, ВП № 45976295, ВП № 45976297, судом апеляційної інстанції встановлено, що 05.01.2015 державним виконавцем Думанською А.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45957225 по виконанню виконавчого листа № 2610/3926/2012, виданого 23 грудня 2014 Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду, у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2003р., ОСОБА_2 від 06 червня 2005р., про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_2 .

13.01.2015 державним виконавцем Думанською А.Л. винесено три постанови про відкриття виконавчих проваджень: ВП № 45976293, ВП № 45976295, ВП № 45976297 по виконанню виконавчих листів № 2610/3926/2012, виданих 23 грудня 2014 Шевченківським районним судом м. Києва про зобов`язання Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київську міську раду у місячний строк з часу набрання постанови суду законної сили, розробити проект рішення про безоплатну передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин останніх в домоволодінні АДРЕСА_2 та розглянути на пленарному засіданні заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2003р., ОСОБА_2 від 06 червня 2005р., про приватизацію вказаної земельної ділянки, загальною площею 0,2768 га, за нормами визначені ст. 121 ЗК України, з цільовим призначенням для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу, з урахуванням ідеальних частин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в домоволодінні АДРЕСА_2 .

У вищезазначених постановах, боржникам: Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Київській міській раді, було надано строк самостійно виконати рішення суду згідно виконавчого документа у строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Листами від 11.08.2015, 02.12.2015 та 03.12.2015 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив ВПВР Департаменту ДВС МЮ України про те, що на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2012р. у справі № 2610/3926/2012 Департаментом земельних ресурсів підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про відмову у безоплатній передачі громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування жилого будинку, для будівництва індивідуального гаражу на АДРЕСА_2 ».

Отримавши вищезазначені листи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), державний виконавець Думанська А.Л., винесла:

- 14 січня 2015 постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 45976295, ВП № 45976297;

- 25 лютого 2015 постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 45976293, ВП № 45957225, з посиланням на фактичне виконання, згідно виконавчого документа.

Рішенням Київської міської ради від 01 жовтня 2015 №100/2003 громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення садівництва та будівництва індивідуального гаража, загальною площею 0,2768 га з урахуванням індивідуальних часток у домоволодінні на АДРЕСА_2 у власність.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 визнано незаконними та скасовано постанови від 14 січня 2015 про закінчення виконавчих проваджень: ВП № 45976295, ВП № 45976297 та постанови від 25 лютого 2015 про закінчення виконавчих проваджень: ВП № 45976293, ВП № 45957225. Також зобов`язано відновити вказані виконавчі провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

27.07.2017 постановами державного виконавця Думанською А.Л., на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», відновлено вказані виконавчі провадження.

Так, в постановах про відновлення виконавчих проваджень від 27.07.2017, не було вирішено питання про повернення оригіналів виконавчих листів та ким саме, а отже стягувачі не могли знати, що вказані виконавчі листи були повернуті до суду та саме суд мав би їх повернути до виконавчої служби.

17.04.2019 державним виконавцем Нещадимом І.С. винесено постанови на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження №45976295 та №45957225.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2019 у справі № 761/19292/19 визнано незаконною та скасовано зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.04.2019.

За таких підстав, державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження від 04.02.2020.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 у справі № 761/19292/19 апеляційна скарга Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.11.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними бездіяльності, дій і рішень, скасування постанов, зобов`язання утриматись від вчинення дій задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.11.2019 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та дій Департаменту ДВС, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС із закінчення виконавчих проваджень № 45957225 та 45976295, визнання незаконними постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС про закінчення виконавчих проваджень від 17.04.2019 № 45957225, 45976295, зобов`язання Департаменту ДВС утриматися від закінчення виконавчих проваджень № 45976295, 45976297 раніше, ніж буде закінчено згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі провадження № 45957225, 45976293 - скасовано.

За результатом розгляду постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 у справі № 761/19292/19 державний виконавець дійшов висновку про необхідність скасування постанови про відновлення виконавчого провадження.

У подальшому, державним виконавцем винесено постанову про скасування процесуального документа від 10.04.2020, якою скасовано постанову про відновлення виконавчого провадження від 04.02.2020.

Між тим, державним виконавцем не звернуто увагу на той факт, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 у справі № 761/19292/19 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.11.2019 скасовано лише в частині визнання незаконними постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС про закінчення виконавчих проваджень від 17.04.2019 № 45957225, 45976295.

Так, судом апеляційної інстанції зазначено наступне: «З огляду на це, попри правомірність винесених постанов про закінчення виконавчих проваджень від 17.04.2019, враховуючи наслідки для позивачів в умовах невиконання рішення суду першої інстанції, що набрало законної сили, беручи до уваги, що позивачі відстоюють в межах даної справи свій майновий інтерес, який у зв`язку з ухваленням постанови Шевченківським районним судом міста Києва від 27.06.2012 у справі № 2610/3926/2012 набув ознак реального, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції в частині скасування постанов від 17.04.2019, як таких, що перешкоджають виконанню судового рішення в примусовому порядку».

На підставі наведеного, заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовським Р.Ю. було винесено постанову про перевірку законності виконавчого провадження від 27.05.2020, відповідно до якої постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства петиції України Нідченко Д.Є. про скасування процесуального документа від 10.04.2020 № 45957225 скасовано.

У рамках виконавчого провадження № 45976295, заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовським Р.Ю. було винесено постанову про перевірку законності виконавчого провадження від 27.05.2020, відповідно до якої постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства петиції України Нідченко Д.Є. про скасування процесуального документа від 10.04.2020 № 45976295 скасовано.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час здійснення владних повноважень порушено норми чинного законодавства, а тому наявні правові підстави для зобов`язання відповідача провести перевірку законності виконавчих проваджень №№45757225, 45976293, 45976295, 45976297, на підставі скарг позивачів від 28.01.2020 з дотриманням критеріїв, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, та вирішення по суті скарг та клопотань від 28.01.2020 стягувачів шляхом прийняття процесуального рішення у виді постанови.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті в частині позовних вимог, які не задоволені судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. від 27.05.2020 за №№45957225, 45976295, вимоги державного виконавця Нідченко Д.Є. за №№45976293 від 23.03.2020 та 21.07.2020, вимоги державного виконавця Рубель І.В. від 14.04.2020 №45976297, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закону №1404) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Правовими положеннями ч. 3 статті 18 № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Тобто, законодавцем чітко визначено перелік наданих виконавцю прав під час здійснення виконавчого провадження.

Натомість, вищевказані правові положення не містять правових норм зобов`язального характеру, на яких наполягає апелянт, а тому не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом не доведено, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, як саме рішенням начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. від 27.05.2020 за №№45957225, 45976295 та вимогами державного виконавця Нідченко Д.Є. за №№45976293 від 23.03.2020 та 21.07.2020, державного виконавця Рубель І.В. від 14.04.2020 №45976297, порушено законні права та інтереси ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішенням суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних позовних вимог можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення протиправно породжує, змінює або припиняє права та обов`язки саме позивача у сфері публічно-правових відносин.

Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

З огляду на вищезазначені обставини справи та доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішенням начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. від 27.05.2020 за №№45957225, 45976295 та вимогами державного виконавця Нідченко Д.Є. за №№45976293 від 23.03.2020 та 21.07.2020, державного виконавця Рубель І.В. від 14.04.2020 №45976297 не підлягають скасуванню, адже не порушують прав та інтересів скаржника.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані рішення та вимоги не впливають на законність встановлених судом першої інстанції обставин, оскільки у даному випадку державний виконавець мав право на власний розсуд вчиняти або не вчиняти певні дії на яких наполягає апелянт, в межах наданих йому повноважень.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтованих доводи в частині оскаржуваних позовних вимог, відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

А.Г. Степанюк

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2021 року