Справа № 804/278/3040/17
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2021 року м. Дніпросправа № 804/278/3040/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 р. (суддя Рябчук О.С.) в адміністративній справі №804/278/3040/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 р. задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 р. встановлено судовий контроль за виконанням зазначеного рішення шляхом зобов`язання Міністерства оборони України (Департамент фінансів Міністерства оборони України) подати протягом місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 в адміністративній справі №804/278/3040/17 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) її батька колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 .

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Міністерством оборони України. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у клопотанні ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 804/278/3040/17.

Доводи апеляційної скарги: суд першої інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження без виклику сторін; при розгляді справи суд не врахував те, що 27.08.2018 було видано виконавчий лист по справі, і на цей час в провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 63948303 від 17.12.2020, тому оскаржена ухвала є передчасною.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 р., яке набрало законної сили 17 липня 2018, не виконано відповідачем. Наявність виконавчого провадження жодним чином не обмежує відповідача у справах під час обов`язку виконати рішення суду і подати звіт.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтями 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 р.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Також, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України визначає три способи судового контролю за виконанням судового рішення:1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; 2) визнання протиправними рішень, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця; 3) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

На думку колегії суддів, законодавець визначив способи реалізації судового контролю в залежності від порядку виконання судового рішення (добровільного або примусового), а також стадії судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що до 2018 року суди керувались правовою позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017, відповідно до якої зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Судова практика Верховного Суду, яка склалась з 2018 року, свідчить про відсутність єдиного правового підходу суду касаційної інстанції до застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові від 31 липня 2018 р. у справі № 235/7638/16-а Верховний Суд зазначив, що правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У постанові від 10 грудня 2018 р. у справі № 807/2358/15 суд касаційної інстанції звернув увагу, що при зверненні з касаційною скаргою заявник не просив про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а подав відповідне клопотання до Верховного Суду лише після розгляду справи по суті та набранням постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. законної сили, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви.

Враховуючи принцип верховенства права, закріплений у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, як це передбачено статтею 242 цього ж Кодексу, колегія суддів дійшла висновку, що захід судового контролю, передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України може бути застосований судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій після постановлення рішення по суті спору. Також суд апеляційної та касаційної інстанції після перегляду судового рішення може зобов`язати відповідача надати звіт про його виконання до суду першої інстанції.

Проте, згідно інформації, наданої скаржником, і яка підтверджена ОСОБА_1 у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, нею отримано в суді виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 63948303 від 17.12.2020.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Цим Законом передбачена відповідальність у виконавчому провадженні. Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зважаючи на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 р. перебуває на примусовому виконанні, колегія суддів вважає, що судовий контроль здійснюється на цій стадії відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто шляхом оскарження рішення, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця, на який покладено обов`язок забезпечення примусового виконання судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Неповне встановлення обставин у справі є підставою для скасування судового рішення, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021р. в адміністративній справі №804/278/3040/17 скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 804/278/3040/17 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 10 травня 2021 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий