Справа № 200/4537/21
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

17 травня 2021 р. Справа №200/4537/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Лазарєв В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області (далі також ГУНП в Донецькій області) в якій позивач просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Донецькій області № 1113 від 02.06.2020 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції; 2) визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Донецькій області № 292 о/с від 13.07.2020 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції; 3) поновити на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції; 4) стягнути з ГУНП в Донецькій області грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року позовна заява була залишена без руху, позивачеві надано строк протягом десяти днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

Вищевказана ухвала отримана позивачем 27 квітня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

05 травня 2021 року на виконання вказаної ухвали позивачем до суду надіслано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка надійшла 12.05.2021 року.

В заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що через введення карантину він тривалий час не міг знайти спеціаліста, який би зміг надати оцінку обставинам його звільнення, ознайомитись із матеріалами цієї справи та скласти позовну заяву. Адвокати, до яких позивач звертався відмовлялися від надання послуг через ризик зараження COVID-19.

Однак, адвокат до якого позивач звернувся у жовтні 2020 року, виявилася не професійною та безвідповідальною людиною. Залучити нового адвоката позивач не міг, оскільки в нього не було коштів, а попередній адвокат не повертала гроші та не повертала документи про звільнення.

Позивач зазначає, що він не є спеціалістом у сфері адміністративного права, тому не міг скласти позовну заяву у відповідності до норм КАС України, яка б була прийнята судом.

Крім того, в період часу з січня 2021 року по квітень 2021 року позивач знаходився на лікуванні та через стан здоров`я не мав можливості приділяти весь свій вільний час поверненням грошових коштів, пошукам документів, необхідних для складання нової позовної заяви іншим фахівцем, та пошуками іншого адвоката.

Вказані обставини на думку позивача свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Розглянувши заяву позивача про усунення недоліків та клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, служба у національній поліції є публічною службою.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує накази ГУНП в Донецькій області № 1113 від 02.06.2020 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції та № 292 о/с від 13.07.2020 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції. Із наказом № 1113 від 02.06.2020 року позивача ознайомлено 10.06.2020 року, про що свідчить його особиста розписка у самому наказі. При цьому позивач не заперечує факту обізнаності про видані оскаржувані накази.

В той же час, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 13.04.2021 року, про що свідчить поштовий штамп на конверті. Тобто, позивачем пропущений місячний строк звернення до суду із даним позовом.

Як вже зазначалось, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Оцінюючи зазначені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави для поновлення цього строку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення з огляду на таке.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Окрім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду (справа № 240/12017/19 від 31.03.21) звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Суд встановив, що позивач не надав доказів того, що він вчинив усі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його процесуальних прав з метою їх захисту.

Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача, що введення карантину заважало йому знайти спеціаліста, який би зміг скласти позовну заяву, оскільки ця обставина не є такою, що створювала об`єктивні перешкоди для звернення до суду. Більш того, такі обставини повністю залежали від волевиявлення позивача.

Також позивачем не надано доказів пошуку та співпраці з адвокатом (договори, розписки, квитанції, акти про надані послуги тощо). Надана позивачем електронна переписка не свідчить про надання правової допомоги. Більш того, вказана переписка почалася у лютому 2021 року.

Суд звертає увагу позивача на вимоги абзацу другого пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18 червня 2020 року, який запровадив механізм поновлення строку виключно за умови, якщо сторона доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Однак, заява про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду не містить обґрунтування та доказів, що неможливість вчасного звернення до суду зумовлена обмеженнями впровадженими у зв`язку з карантином.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 440/5217/19.

Позивач також посилається на юридичну необізнаність.

В свою чергу, юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 540/2097/18.

Щодо доводів позивача про відсутність коштів на оплату послуг фахівця у галузі права суд зазначає, що соціально незахищеним верствам населення Законом України «Про безоплатну правову допомогу» гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися за правовою допомогою до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Що стосується посилання позивача на те, що останній у січні-квітні 2021 року перебував на лікуванні, суд вважає їх недостатніми для визнання поважними причин пропуску всього строку, оскільки таке лікування може обґрунтувати поважність причин пропуску строку лише у період з січня по квітень 2021 року, тоді як перебіг процесуального строку починається з червня та липня 2020 року.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на первинне звернення до суду із даним позовом, оскільки відповідне звернення мало місце у жовтні 2020 року, тобто, вже із пропуском строку звернення до суду та ухвалою суду від 16 листопада 2020 року було повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Суд критично ставиться до доводів позивача щодо необізнаності про ухвалу суду від 16.11.2020 року про повернення позовної заяви з огляну на наступне.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року по справі №17-рп/2011 також визначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, приймаючи до уваги наведене та враховуючи вільний доступ до Реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua), а також наявності відповідної інформації на сайті «Судова влада України» (https://court.gov.ua), суд вважає, що позивач мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного рішення суду та обставини його прийняття.

Позивачем не зазначено жодних причин та не надано доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду у період з липня по жовтень 2020 року.

Також, позивачем не зазначено інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перепон у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено, а ті що наведені з огляду на їх зміст не є такими, що створювали чи могли створити в майбутньому перешкоди для звернення до суду. Більше того, вони викликані тим, що позивач нібито не міг знайти достатньо професійного адвоката.

У відповідності до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем не було наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого статтею 122 КАС України строку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/390/19, від 04 березня 2021 року у справі № 9901/203/20 та Верховного Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

У відповідності до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 123, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, - повернути позивачеві.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Лазарєв