Справа № 640/3484/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року м. Київ № 640/3484/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОВІРА АУТДОР»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОВІРА АУТДОР» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

1) № 2 від 13.12.2018, яким ТОВ «ДОВІРА АУТДОР» було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1 855 462,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 463 865,00 грн;

2) № 2 від 13.12.2018, яким ТОВ «ДОВІРА АУТДОР» було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 53 660,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 13 415,00 грн;

3) № 2 від 13.12.2018, яким ТОВ «ДОВІРА АУТДОР» було зменшено суму невід`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 1-е півріччя 2018 року у розмірі 27 590 103,00 грн;

4) № 2 від 13.12.2018, яким за червень 2018 року встановлено порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 10 000,10 грн та застосовано до ТОВ «ДОВІРА АУТДОР» ШТРАФ 10 % в розмірі 1 000,02 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2019 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 14.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні податку на прибуток, податку на додану вартість та порушенні термінів реєстрації податкових накладних є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на доводи, викладені в акті перевірки, про що до матеріалів справи надано відповідний письмовий відзив.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2018 року відповідачем на підставі акта перевірки №786/26-15-14-02-02/33501602 від 22.11.2018, винесено наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- 2, яким позивачу за порушення п.п.44.1, 201.10, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» всього в сумі 67 075,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 53 660,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 13 415,00 грн;

- 2, яким позивачу за порушення п.п.44.1, 134.1.1, 140.4 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зменшено суму відємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2018 року в сумі 27 590 103,00 грн;

- 2, яким позивачу за порушення п.п.44.1, 134.1.1, 140.4 Податкового кодексу України, п.7 П(с)БО 15 «Дохід», ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» всього в сумі 2 319 327,00 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 1 855 462,00 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 463 865,00 грн;

- 2, яким позивачу за затримку реєстрації розрахунків коригування до ПН на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 10 000,10 грн визначено штраф в розмірі 10% в сумі 1000,02 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмового відзиву відповідача, збільшення грошового зобов`язання, зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на наступних обставинах.

В частині податку на прибуток, суть встановлених порушень зводиться до заниження позивачем доходу в перевіряємому періоді на загальну суму 38 178 808 грн, в тому числі:

1) процентний дохід (операція дисконтування при одноразовому платежі наприкінці строку) - проценти за користування позивачем запозиченими коштами на дату балансу, за даними статистичної звітності банків України (а.с.35-38 том 1), в сумі 37 792 648,00 грн;

2) безтоварні господарські операції із ТОВ «ВТП «Борвік» на суму 386 160,00 грн. При цьому, включаючи до заниженого доходу суму в розмірі 386 160,00 грн контролюючим органом не зменшено дану суму на суму ПДВ в розмірі 64 360,00 грн (386160 / 6) (ст.40 акту перевірки), незважаючи на те, що сума ПДВ не є входить до бази оподаткування податком на прибуток.

В частині податку на додану вартість, суть встановлених порушень зводиться до вказаних вище безтоварних господарських операцій між позивачем і ТОВ «ВТП «Борвік», внаслідок чого позивач, на переконання контролюючого органу, позбавлений права на формування податкового кредиту по таким операціям. Претензій до формування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ акт перевірки в собі не містить.

В частині штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію розрахунків коригування до податкових накладних, суть спору зводиться до того, що під час перевірки встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації РК на 9 та 11 днів, в той час як за покликанням Товариства, застосування ШС є неправомірним, адже первісно складені податкові накладні були виписані помилково на неплатника ПДВ та не надавались цьому покупцю, внаслідок чого подання РК до таких ПН поза межами встановлених строків реєстрації не є податковим правопорушенням.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю наведених вище доводів контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Стосовно заниження позивачем доходу в сумі 37 792 648,00 грн.

Як встановлено контролюючим органом під час проведення контрольного заходу та не заперечувалось позивачем, відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами», станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має заборгованість в розмірі 24 021 000 грн перед ІП « 1+1 Продакшн» (код 23389360) на підставі договору поруки № Г.21.1.2.0/5-6736 від 12.12.2011.

Актом перевірки встановлено, що вищевказані зобов`язання виникли внаслідок виконання ІП « 1+1 Продакшн» перед ПАТ КБ «Приватбанк», як поручителем, зобов`язань ТОВ «Довіра Аутдор» за кредитним договором від 01.03.2010 №K4FT/LKI/067.

Станом на кінець періоду, що перевірявся, ця заборгованість не погашена.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» встановлено, що станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має заборгованість в розмірі 8 022 449,09 грн перед ІП « 1+1 Продакшн» на підставі договору поруки №Г.21.1.2.0/5-6741 від 19.12.2011.

Актом перевірки встановлено, що вищевказані зобов`язання виникли внаслідок виконання ІП « 1+1 Продакшн» перед ПАТ КБ «Приватбанк», як поручителем, зобов`язань ТОВ «Довіра Аутдор» за кредитним договором від 30.05.2005 №2Д088Г.

Станом на кінець періоду, що перевірявся, ця заборгованість не погашена.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» встановлено, що станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має заборгованість в розмірі 1 832 611,83 грн перед ІП « 1+1 Продакшн» на підставі договору поруки №Г.21.1.2.0/5-6742 від 16.12.2011.

Актом перевірки встановлено, що вищевказані зобов`язання виникли внаслідок виконання ІП « 1+1 Продакшн» перед ПАТ КБ «Приватбанк», як поручителем, зобов`язань ТОВ «Довіра Аутдор» за кредитним договором від 31.05.2005 №2Д090Г.

Станом на кінець періоду, що перевірявся, заборгованість не погашена.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» встановлено, що станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має заборгованість в розмірі 329 000,00 грн перед ІП « 1+1 Продакшн» на підставі договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 27.02.2012 №ФП-01/2012.

Дана безвідсоткова фінансова допомога була повернута 05.04.2016 відповідно до платіжного доручення №586.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» встановлено, що станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має заборгованість в розмірі 352 785,00 грн перед ТОВ «Ізвєстія України» на підставі договорів про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 28.12.2010 №28/12/10-ФП та від 25.05.2011 №25/05/11-ФП.

Відповідно до Договору від 31.03.2016 №01-3103/ІУ про відступлення права вимоги, новим кредитором за вищевказаними зобов`язаннями стало ТОВ «Телекритика».

Згідно договору від 05.04.2016 № 10/Д-01-0504/ТК про відступлення права вимоги, новим кредитором за вищевказаними зобов`язаннями стало ІП « 1+1 Продакшн».

Станом на кінець періоду, що перевірявся, заборгованість не погашена.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 6851 «Розрахунки з іншими кредиторами» встановлено, що станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має заборгованість в розмірі 14 957 110,34 грн перед фізичною особою ОСОБА_1 на підставі договору поруки від 19.11.2010 №Г.21.1.2.0/5-4840.

Актом перевірки встановлено, що вищевказані зобов`язання виникли внаслідок виконання фізичною особою ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк», як поручителем, зобов`язань ТОВ «Довіра Аутдор» за кредитними договорами від 30.05.2005 №2Д088Г, від 01.10.2008 №К4КС/LOK/055, від 01.10.2008 №К4КС/LOK/057.

Станом на кінець періоду, що перевірявся, ця заборгованість не погашена.

В обґрунтування своєї позиції контролюючий орган в Акті перевірки посилається на положення П(С)БО 11 «Зобов`язання», П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», П(С)БО 15 «Дохід», за наслідками чого робиться висновок, що вищевказані зобов`язання ТОВ «Довіра Аутдор» перед поручителями та особами, які надали поворотну фінансову допомогу, є фінансовими зобов`язаннями, на які нараховуються відсотки.

Однак, як зазначено в самому Акті перевірки, ТОВ «Довіра Аутдор» отримало поворотну фінансову допомогу на умовах, які виключають нарахування відсотків, а саме: безвідсоткову поворотну допомогу в рамках договорів від 27.02.2012 №ФП-01/2012, від 28.12.2010 №28/12/10-ФП та від 25.05.2011 №25/05/11-ФП.

Щодо інших описаних вище договорів - договорів поруки, відповідно до умов ст.ст. 553-558 Цивільного кодексу України не передбачено нарахування на суму заборгованості поручителю відсотків. Так, відповідно до вимог ст. 558 ЦК України, поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові. Тобто після сплати поручителем заборгованості за кредитом, цей кредит вважається погашеним, відповідно припиняються нарахування і відсотків за ним.

При цьому, визначальною умовою щодо не нарахування відсотків за договорами поруки є те, що поручителі за вищевказаними спірними договорами не є фінансовими установами в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому не мають права надавати фінансові послуги, за які нараховуються відсотки.

Натомість, відповідно до вимог ст. 556 Цивільного кодексу України, поручитель має право вимоги в розмірі сплаченої ним заборгованості по кредитному договору до ТОВ «Довіра Аутдор».

Разом із тим, в Акті перевірки робиться висновок, що ТОВ «Довіра Аутдор» зобов`язано застосувати до спірної заборгованості по договорам поруки та договорам про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги дисконтування суми майбутніх платежів із застосуванням процентів за користування запозиченими коштами на дату балансу за даними статистичної звітності банків України (середньозваженої ставки по довгострокових кредитах/позиках у національній валюті).

Проте, в жодному із зазначених в Акті перевірки нормативно-правових актах (П(с) БО) не зазначено обов`язку ТОВ «Довіра Аутдор» застосовувати до спірних зобов`язань вищевказане дисконтування суми майбутніх платежів.

Дійсно, в Акті перевірки є посилання на положення п. 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання», відповідно до якого довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Однак, як вже зазначено вище, за спірними правовідносинами не нараховуються відсотки, а тому застосування до вищевказаних спірних правовідносин положень п. 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» є безпідставним.

Аналогічно безпідставним є посилання в Акті перевірки на положення п. 8 П(С)БО 11 «Зобов`язання», так як воно розповсюджується лише на зобов`язання, на які нараховуються відсотки.

В той же час, на переконання суду, до спірних правовідносин контролюючим органом безпідставно застосовано і П(с)БО 13 «Фінансові інструменти» і П(С)БО 15 «Дохід», виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 П(с)БО 15 «Дохід», це Положення (стандарт) не поширюється на доходи, пов`язані зі змінами у справедливій вартості фінансових активів та фінансових зобов`язань, а також з ліквідацією (продажем, погашенням) указаних активів і зобов`язань.

Відтак, застосування до вищевказаних спірних правовідносин положень П(с)БО 15 «Дохід»» є безпідставним, адже фактично жодного доходу у формі не нарахованих відсотків позивачем не отримано за відсутності обов`язку нараховувати такі відсотки.

Стосовно П(с)БО 13 «Фінансові інструменти», положеннями даного нормативно-правового акту не передбачено «дисконтування» заборгованості, поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Окружний адміністративний суд міста Києва приймає до уваги те, що ТОВ «Довіра Аутдор» веде бухгалтерський облік відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. Норми національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку не передбачають вищевказане «дисконтування».

Натомість, є можливим дійти висновку, що дисконтування суми майбутніх платежів із застосуванням процентів за користування запозиченими коштами на дату балансу за даними статистичної звітності банків України (середньозваженої ставки по довгострокова, кредитах/позиках у національній валюті) було здійснено контролюючим органом до спірних правовідносин відповідно до правил Міжнародних стандартів фінансової звітності.

Так, в акті перевірки відповідач зазначає, що операція дисконтування при одноразовому платежі наприкінці строку розраховується по формулі: PV = FV/(1 + і)n, де FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n - строк (число періодів).

На підставі наведеної формули контролюючим органом в акті перевірки самостійно проведено розрахунки та встановлено, що позивачем не визначено і не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості на загальну суму 37 792 648,00 грн (а.с.38 том 1).

Окружний адміністративний суд міста Києва не може погодитись з правомірністю і обґрунтованістю визначення контролюючим органом справедливої вартості фінансових зобов`язань, оскільки, як зазначено вище, П(С)БО 11 «Зобов`язання» та П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» не містять правил визначення ставки дисконтування, а позивач, про що власне зазначено в акті перевірки, для цілей ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, використовує саме національні П(С)БО і не застосовує Міжнародні Стандарти фінансової звітності і бухгалтерського обліку.

Отже, чинним законодавством України при використанні підприємствами відповідних Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, які затверджені Міністерством фінансів України не визначено та не затверджено методологію розрахунку (визначення) справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Таким чином, висновки акта перевірки про заниження позивачем доходу на суму 37 792 648,00 за наслідками визначення в бухгалтерському обліку заборгованості по договорам поруки та поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, спростовуються наведеними вище нормами та письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, внаслідок чого суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків акта перевірки в цій частині.

Стосовно заниження позивачем доходу по безтоварним господарським операціям із ТОВ «ВТП «Борвік» на суму 386 160,00 грн, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Доводи контролюючого органу в цій частині гуртуються на матеріалах досудового розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 від 07.04.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України, в рамках чого встановлено, серед іншого, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи створили злочинну схему для отримання неконтрольованого державою особистого доходу шляхом проведення безтоварних фінансово-господарських операцій з підконтрольними суб`єктами господарювання, в тому числі, ТОВ ВТП «Борвік».

Вказані обставини зазначені в ухвалі Оболонського районного суду міста Києва від 02.10.2018 № 756/12341/18, відповідно до якої надано дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до документів (можливості ознайомитися з ними, та вилучити їх копій), які містять банківську таємницю клієнта банк - ТОВ «УПК КОММЕРЦ».

Як наслідок, при проведенні контрольного заходу посадовими особами контролюючого органу зроблено висновок про безтоварність господарських операцій між позивачем і ТОВ ВТП «Борвік», через наявність ознак фіктивності останнього.

Суд критично ставиться до наведених доводів відповідача, з урахуванням наступного.

Так, чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов`язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов`язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фіктивне підприємництво це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб`єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов`язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Акт перевірки, а також матеріали справи не містять в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача ТОВ ВТП «Борвік» або безпосередньо посадових осіб позивача було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

До того ж, суд приймає до уваги те, що контролюючим органом не надано доказів проведення документальних перевірок контрагента позивача в рамках яких було б встановлено неправомірне формування вказаним суб`єктом господарювання показників податкової звітності з податку на додану вартість, податку на прибуток по взаємовідносинам з позивачем.

З аналогічних підстав судом відхиляються доводи контролюючого органу про відсутність у ТОВ ВТП «Борвік» достатніх трудових ресурсів, основних засобів, адже податкова інформація має бути перевірена під час проведення документального контрольного заходу, чого в даному випадку зроблено не було.

При цьому, посилання відповідача на кримінальне провадження №0000026, у ході якого встановлені певні обставини щодо використання ТОВ ВТП «Борвік» групою осіб для прикриття незаконної діяльності, суд відхиляє, оскільки у межах вказаного кримінального провадження та, зокрема в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2018 у справі № 756/12341/18, на яку посилається відповідач в акті перевірки, зазначено про операції з іншими контрагентами та не міститься жодних відомостей про позивача. Зокрема, суд звертає увагу на те, що вказаною ухвалою надано доступ до речей і документів ТОВ «УПК КОММЕРЦ», яке не є контрагентом позивача у спірних правовідносинах.

Крім того, долучені до матеріалів справи належним чином засвідчені копії договору №25/07/2016Д від 25.07.2016, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунків-фактур, податкових накладних (а.с.114-140 том 1) по взаємовідносинам позивача із ТОВ ВТП «Борвік» зі сторони останнього підписані директором ОСОБА_7 , що також встановлено в акті перевірки, хоча дана особа не згадується у вказаній вище ухвалі Оболонського районного суду міста Києва. Як на час виникнення спірних правовідносин, так і станом на час вирішення спору по суті заявлених позовних вимог відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу причетності ОСОБА_7 до будь-якої протиправної діяльності у сфері господарювання, в тому числі на посаді директора ТОВ ВТП «Борвік».

Крім того, відповідачем не доведено, що між позивачем і ТОВ ВТП «Борвік» мали місце злагоджені (узгоджені) дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкових вигід.

Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

В той же час, як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарських операцій між позивачем і спірним контрагентом, що вказані в наданих позивачем до перевірки договорі №25/07/2016Д від 25.07.2016, актах здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунках-фактурах, податкових накладних (ст.ст.40-41 акту перевірки).

Жодних зауважень до належності оформлення наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Ідентичні документи у формі належним чином засвідчених копій, як вказано вище, долучено позивачем до матеріалів справи.

Також під час проведення перевірки встановлено відсутність між сторонами заборгованості та одночасно встановлено відображення спірних господарських операцій позивачем у власному бухгалтерському обліку.

Окружний адміністративний суд міста Києва не вважає за доцільне повторно детально аналізувати вже проаналізовані контролюючим органом первинні документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ ВТП «Борвік», адже жодних зауважень до наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Судом також вбачається взаємозв`язок наданих ТОВ ВТП «Борвік» рекламних послуг на користь позивача з розміщення рекламних матеріалів за адресами, що вказані в рахунках-фактурах із господарською діяльністю позивача, оскільки відповідно до інформації ЄДР основним видом господарської діяльності ТОВ «Довіра Аутдор» є надання послуг у сфері рекламних агентств.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об`єкту оподаткування по спірним господарським операціям, контролюючий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача та третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач безпосередньо у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Між тим, наявність податкових накладних та актів виконаних робіт, дійсно є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов`язання / зменшення від`ємного значення, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов`язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об`єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки постачальників в ланцюгу постачання, ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б таким особам збільшувались/зменшувались суми грошових зобов`язань з податку на прибуток, податку на додану вартість, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов`язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності по взаємовідносинах зі спірним контрагентом, внаслідок чого оскаржувані ППР №№2, 2, 2 є протиправними та підлягають скасуванню.

В той же час, суд погоджується з правомірністю ППР №2, яким позивачу за затримку реєстрації розрахунків коригування до ПН на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 10 000,10 грн визначено штраф в розмірі 10% в сумі 1000,02 грн, виходячи з наступного.

06.06.2018 за №1 і 08.06.2018 за №2 позивачем на неплатника ПДВ складено податкові накладні з номенклатурою «передплата вартості конструкцій згідно договору №01/06-1 від 01.06.2018.

Аналогічні за змістом ПН №5 від 06.06.2018 і №6 від 08.06.2018 з номенклатурою «передплата вартості конструкцій згідно договору №01/06-3 від 01.06.2018 складено позивачем на неплатника (а.с.141-148 том 1).

Зазначені ПН були зареєстровані в ЄРПН у межах визначених строків, що контролюючим органом під час розгляду справи не заперечувалось, а акт перевірки не містить в собі жодних претензій до позивача в цій частині.

Однак, як зазначає позивач, дані ПН були виписані помилково, внаслідок чого позивачем складено розрахунки коригування: №7 від 06.06.2018 до ПН №1№ (зареєстровано в ЄРПН 02.07.2018); №8 від 08.06.2018 до ПН №2 (зареєстровано в ЄРПН 02.07.2018); №9 від 06.06.2018 до ПН №5 (зареєстровано в ЄРПН 02.07.2018); №10 від 08.06.2018 до ПН №6 (зареєстровано в ЄРПН 02.07.2018) з причиною коригування - «Повернення товару або авансових платежів».

Дійсно, Окружний адміністративний суд міста Києва констатує, що контролюючим органом в акті перевірки допущено помилку, яка не впливає на суть виявленого порушення та на суму застосовано штрафу, а саме, зазначено про порушення позивачем граничного строку реєстрації РК на 9 та 11 днів, в той час в розрахунку до ППР зазначено про порушення позивачем такого строку на 2 дні.

Разом із тим, відповідно до пункту 192.1 статті 192 розділу V ПКУ розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в ЄРПН постачальником (продавцем).

Згідно з пунктом 192.2 статті 192 розділу V ПКУ зменшення суми податкових зобов`язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V ПКУ реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Отже, розрахунки коригування на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг до податкових накладних, складених за операціями з постачання товарів/послуг покупцям, які не є платниками ПДВ, реєструються в ЄРПН в терміни, визначені абзацами 15 - 16 пункту 201.10 статті 201 розділу V ПКУ.

Порушення платниками ПДВ граничного строку, передбаченого статтею 201 розділу V ПКУ, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника ПДВ, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 розділу V ПКУ покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, передбаченого пунктами 120.1 та 120.2 статті 120 і розділу II ПКУ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10.12.2019 №540/830/19.

Норма пункту 120-1.1 статті 120 Податкового кодексу України встановлює юридичну відповідальність за порушення платником податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної. При цьому, законодавець окреслює ряд виключень, а саме окреслює коло різновидів податкових накладних/РК, за несвоєчасну реєстрацію яких, платник податків не підлягатиме юридичній відповідальності у порядку цієї норми.

Так, диспозиція пункту 120-1.1 статті 120 Податкового кодексу України передбачає, що штраф не застосовується за порушення граничних строків для реєстрації ПН/РК, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

При цьому, для звільнення від відповідальності необхідна наявність двох обов`язкових складових: ПН/РК не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою).

Суд погоджується з висновком контролюючого органу, що визначені пунктом 120-1.1 статті 120 Податкового кодексу України виключення не підпадають під правовідносини, в межах яких до позивача спірним податковим повідомленням-рішенням було застосовано штрафні санкції, оскільки, як вірно встановлено ГУ ДФС такі РК виписані на постачання товарів/послуг особам, що не є платниками податку, при цьому в Розділі А, п.ІV розрахунків коригування (а.с.149 том 1) вказано, що усього підлягають коригуванню обсяги постачання без урахування ПДВ, що оподатковуються за основною ставкою +/-, код ставки 20, -8333,30 грн, тобто друга обставина що передбачає не застосування ШС (постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) відсутня.

При цьому, в спірних РК позивачем в лівому верхньому куті РК самостійно проставлено позначку про те, що РК підлягає реєстрації в ЄРПН.

За таких обставин, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №2 відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 13.12.2018, № 2 від 13.12.2018, № 2 від 13.12.2018, складені Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра Аутдор» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 209,36 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ять грн 36 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОВІРА АУТДОР» (, адреса: Україна, 04080, місто Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 23).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М. КИЄВІ (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович