Справа № 160/6062/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року Справа № 160/6062/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,
19.04.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради (далі - відповідач), в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
18.05.2021 року від Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено надання проекту договору до листа-повідомлення про укладення договору оренди землі. Позивачем не надано відповідний проект договору. Підготовка проекту рішення міської ради щодо поновлення договору оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 буде можливою після приведення у відповідність цільового призначення земельної ділянки до вимог чинного законодавства та внесення змін у Державний земельний кадастр.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
11.12.2000 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0,2561 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпропетровська за кодом 81211007 згідно з планом земельної ділянки, що додається до договору.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що земельна ділянка надається до 23.11.2010 року.
Згідно з п. 2.3 договору для продовження дії цього договору орендар зобов`язаний у місячний термін до закінчення строку оренди звернутись до орендодавця з відповідним клопотанням.
Відповідно до п. 4.1 договору цільове призначення земельної ділянки: фактичне розміщення автостоянки.
29.10.2010 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено додатковий договір оренди землі, яким вирішено продовжити до 23.11.2020 року термін дії договору оренди земельної ділянки від 11.12.2000 року, посвідченого 11.12.2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Канівець О.М., за реєстровим номером 1775, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 23.11.2000 року №2914 «Про надання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 оренду гр. ОСОБА_1 , приватному підприємцю, код НОМЕР_1 , по фактичному розміщенню автостоянки».
14.09.2020 року позивач звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про поновлення договору оренди землі від 29.10.2010 року №1815, орієнтовною площею 0,2561 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У місячний строк з дня подання клопотання про поновлення договору оренди землі, відповідач клопотання не розглянув, не узгоджував з орендарем істотні умови договору та не надав заперечень щодо укладання договору оренди землі на новий строк орендарю й не направив лист повідомлення про прийняте орендарем рішення.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Спірні відносини регулюються нормами Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та іншого законодавства, яке регулює земельні відносини в Україні.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 цього ж закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Як встановлено судом, 29.10.2010 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено додатковий договір оренди землі, яким вирішено продовжити до 23.11.2020 року термін дії договору оренди земельної ділянки від 11.12.2000 року.
Згідно з п. 2.3 договору від 11.12.2000 року для продовження дії цього договору, орендар зобов`язаний у місячний термін до закінчення строку оренди звернутись до орендодавця з відповідним клопотанням.
Судом встановлено, що у відповідності до п. 2.3 договору від 11.12.2000 року позивач 14.09.2020 року звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди землі, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на копії клопотання.
На час реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди землі, підстави для чого обумовлюються настанням закінчення строку дії договору, є чинною ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що підлягає застосуванню при вирішенні спірного питання (поновлення договору), адже регулює ці відносини на час їх виникнення.
Так, згідно зі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
Відповідно до частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Всупереч наведеним вимогам чинного законодавства орендодавець у місячний строк подане орендарем клопотання про поновлення строку договору оренди землі не розглянув, а також не направив орендарю лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Отже, відповідачем не надано у місячний строк ані відповіді на клопотання позивача, ані заперечень щодо поновлення договору, ані іншого рішення, прийнятого за результатами розгляду клопотання позивача.
Пунктом «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.
Відповідно до ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що клопотання позивача залишено без розгляду через ненадання проекту договору та необхідність приведення у відповідність цільового призначення земельної ділянки.
Суд вказує на те, що відповідна інформація зазначена відповідачем лише у відзиві на позовну заяву та у листі Департаменту по роботі з активами від 11.05.2021 року №4/9-345, складеному на ім`я в. о. директора департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради, що долучений до відзиву на позов.
На адресу позивача не було складеного жодного листа-відповіді на клопотання про поновлення договору оренди землі, позивача не було повідомлено про наслідки розгляду його клопотання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Необхідно зазначити, що суд не розглядає правомірність наведених у відзиві доводів, оскільки вони не надавались позивачу, та у межах цієї справи розглядається питання ненадання відповіді на клопотання позивача, а не правомірність відмови у задоволенні клопотання про поновлення договору оренди землі, оскільки такої відмови позивачу не надано.
Отже, у місячний строк з дати реєстрації клопотання про поновлення договору оренди землі відповідачем рішення про відмову у задоволенні клопотання не прийнято, чим порушено вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Враховуючи наведені обставинами, суд робить висновок, що відсутність належним чином оформленого рішення Дніпровської міської ради про розгляд клопотання позивача про поновлення договору оренди землі, після спливу встановленого законом місячного строку розгляду такого клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він має ухвалити за законом, що свідчить про протиправну бездіяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Частиною 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
З аналізу наведених норм видно, що клопотання позивача про поновлення договору оренди землі має бути розглянуто належним чином у відповідності до встановленої Законом України «Про місцеве самоврядування» процедури, з огляду на те, що іншої процедури щодо розгляду відповідних питань чинним законодавством України не визначено.
Оскільки вказане питання належним чином не розглянуто та відповідь на клопотання позивача від 10.09.2020 року (вх. дата - 14.09.2020 року) про поновлення договору оренди землі від 11.12.2000 року не надана, суд вважає за необхідне відновити порушені права позивача шляхом задоволення позовних вимог у визначеній редакції.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 908 грн., що документально підтверджується квитанцією від 13.04.2021 року.
Отже, у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на задоволення позовної заяви, сплачений позивачем судовий збір у сумі 908 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський