Справа № 380/1295/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1295/21 пров. № А/857/7826/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половину періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 вересня 1993 року, що становить 8 місяців 19 днів; зобов`язати зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половину періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1993 року, що становить 8 місяців 19 днів; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 02 липня 2020 року, встановивши його у розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02 липня 2020 року № 33 та згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці згідно з довідкою № 02-52/189/20 від 26 червня 2020 року, наданої Восьмим апеляційним адміністративним судом.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно незараховано до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, половини періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка та періоду роботи на посаді слідчого, оскільки законодавство, чинне станом на момент призначення на посаду судді передбачало зарахування такого стажу до стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половину періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1993 року, що становить 8 місяців 19 днів; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половину періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1993 року, що становить 8 місяців 19 днів; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 02 липня 2020 року, встановивши його у розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02 липня 2020 року № 33 та згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою № 02-52/189/20 від 26 червня 2019 року, наданою Восьмим апеляційним адміністративним судом.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується стаж роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половину періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 вересня 1993 року, що становить 8 місяців 19 днів. Крім того, з метою повного та ефективного захисту прав позивача необхідним є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що ст. 43 Закону України «Про статус суддів» не передбачено зарахування військової служби та половини терміну навчання в юридичних вузах до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді. Крім того, постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2015 року № 865 втратила чинність з 01 жовтня 2012 року і на момент виходу позивача у відставку не діяла, а Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» також не передбачає врахування військової служби та половини терміну навчання у юридичних вузах до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, згідно із записами у трудовій книжці з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року проходив військову службу в Збройних Силах, що також підтверджується довідкою районного військового комісаріату від 08 травня 2020 року №59; з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року навчався на денній формі юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка, що також підтверджується архівною довідкою Львівського національного університету імені Івана Франка від 06 березня 2014 року №157-А; з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року перебував на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області; з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року перебував на посаді слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області; з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1993 року перебував на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району; з 19 травня 1993 року по 20 жовтня 2008 року перебував на посаді судді Мостиського районного суду Львівської області; з 21 жовтня 2008 року по 01 жовтня 2018 року перебував на посаді судді Львівського апеляційного адміністративного суду; з 02 жовтня 2018 року по 26 червня 2020 року перебував на посаді судді Восьмого апеляційного адміністративного суду.

21 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу судді для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половини періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також періоду роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1993 року, що становить 8 місяців 19 днів.

Відповідач своїм листом від 16 січня 2021 року № 479-9640/П-52/8-1300/21 відмовив позивачу у зарахуванні такого стажу та здійсненню перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що норми Закону України «Про статус і судоустрій суддів», чинного на момент звернення, не передбачають зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів навчання у вищому навчальному закладі, проходження строкової військової служби та період роботи на посаді слідчого та старшого слідчого.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, пов`язані з виходом судді у відставку та призначенням йому щомісячного довічного грошового утримання, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIІІ) (в редакції на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці це липень 2020) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Отже, за вибором судді у відставці може виплачуватися або пенсія, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або виплачується щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже вказана норма передбачає можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом України № 1402-VIII дані правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас, ч. 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Судом першої інстанції встановлено що, рішенням ХІІ сесії І-го демократичного скликання Львівської обласної Ради народних депутатів від 13 травня 1993 року ОСОБА_1 обрано народним суддею Мостиського районного суду Львівської області.

Відповідно до п. 3-1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03 вересня 2005 року № 865, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

При цьому, згідно із ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10 липня 1995 року № 584/95 (надалі Указ Президента України № 584/95), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи наведені норми законодавства, які були чинні на день призначення позивача на посаду судді, до його стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховується час роботи на посадах прокурорів і слідчих, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, період проходження строкової військової служби та три роки роботи в галузі права за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Матеріалами справи підтверджується, що: - з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року проходив військову службу в Збройних Силах (згідно довідки районного військового комісаріату від 08 травня 2020 року № 59); - з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року навчався на денній формі юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка (згідно архівної довідки Львівського національного університету імені Івана Франка від 06 березня 2014 року №157-А); - з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року перебував на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області; - з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року перебував на посаді слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області; - з 01 вересня 1992 року по 18 травня 1993 року перебував на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району.

Отже, трудовий стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 становить 27 років 14 днів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04 листопада 1973 року по 14 листопада 1975 року, що становить 2 роки 11 днів; половину періоду навчання на денній формі у Львівському державному університеті ім. І. Франка з 25 серпня 1976 року по 28 вересня 1981 року, що становить 2 роки 6 місяців 14 днів, а також період роботи на посаді слідчого відділу внутрішніх справ Городоцького райвиконкому Львівської області з 20 лютого 1986 року по 15 червня 1992 року, що становить 6 років 3 місяці 24 дні, старшого слідчого слідчої частини слідчого Управління УВС Львівської області з 15 червня 1992 року по 01 вересня 1992 року, що складає 2 місяці 17 днів, старшого слідчого відділення відділу внутрішніх справ Городоцького району з 01 вересня 1992 року по 19 травня 1993 року, що становить 08 місяців 19 днів є протиправними.

Також, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вищевказаних періодів.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 18 червня 2020 року у справі № 498/337/17, від 14 грудня 2020 року у справі № 592/4591/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIIІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці позивача згідно з довідкою № 02-52/189/20 від 26 червня 2020 року, наданим Восьмим апеляційним адміністративним судом, стаж ОСОБА_1 становить 38 років 11 місяців 03 дні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо збільшення нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як судді у відставці у розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 02 липня 2020 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, починаючи з 02 липня 2020 року, встановивши його у розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02 липня 2020 року № 33 та згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці позивача згідно з довідкою № 02-52/189/20 від 26 червня 2019 року, наданими Восьмим апеляційним адміністративним судом.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 380/1295/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 20 травня 2021 року.