Справа № 640/1266/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

21 травня 2021 року м. Київ№ 640/1266/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Четвертої кадрової комісії Генеральної прокуратури України, Офісу Генерального прокурора,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Четвертої кадрової комісії (далі також - Відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі також - Відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №38 від 19.12.2019 року Четвертої кадрової комісії, утвореної наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року №276 з метою проведення атестації прокурорів і слідчих Генеральної прокуратури України, про неуспішне проходження (непроходження) атестації ОСОБА_1 .

- зобов`язати опублікувати на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора спростування неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 , та інформацію про скасування судом як протиправного рішення №38 від 19.12.2019 року Четвертої кадрової комісії, утвореної наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року №276 з метою проведення атестації прокурорів і слідчих Генеральної прокуратури України, про неуспішне проходження (непроходження) атестації ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 26.02.2020 року.

Абзацом 1 пункту 6 цієї ухвали встановлено відповідачу - п`ятнадцять днів з дня вручення (отримання) цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Через канцелярію суду 18.02.2020 року представником відповідача за довіреністю Орленком Андрієм Олександровичем (довіреність від 09.01.2020 року №15/2/2-2-20) подано клопотання, в якому просить суд продовжити Офісу Генерального прокурора строк для подання відзиву на адміністративний позов у справі №640/1266/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2020 року заяву представника Офісу Генерального прокурора (вх.03-14/20337/20 від 18.02.2020) задовольнити. Продовжено строк Офісу Генерального прокурора на подання відзиву до 06.03.2020 року, який подати до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва.

Через канцелярію суду 24.02.2020 року позивачем подано заяву, в якій просить суд: визнати неповажними причини неподання відповідачами відзиву на позов та витребуваних документів у строк, встановлений в ухвалі суду, що кваліфікувати як визнання позову на підставі частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України; справу розглядати за відсутності позивача та за наявними у ній доказами в порядку письмового провадження; також повідомлено, що позовні вимог позивач підтримує у повному обсязі.

У підготовче засідання 26.02.2020 року прибув представник відповідача 2.

Судом долучено до матеріалів справи подані представником відповідача 2 відзив та витребувані судом докази.

Судом залишено без розгляду вимоги позивача, викладені у заяві від 24.02.2020 року про визнання неповажними причин неподання відповідачами відзиву на позов та витребуваних документів у строк, встановлений в ухвалі суду, що кваліфікувати як визнання позову на підставі частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представника відповідача 2 щодо ліквідації Четвертої кадрової комісії, судом оголошено про відкладення підготовчого засідання до 13.04.2020 року.

Через канцелярію суду 18.03.2020 року позивачем подано відповідь на відзив. в якій позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Через канцелярію суду 13.04.2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 13.04.2020 року сторони не прибули. Судом відкладено підготовче засідання на 10.06.2020 року.

У підготовче засідання 10.06.2020 року прибув представник відповідача 2.

Судом поставлено на обговорення питання про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Присутній в засіданні представник відповідача 2 проти закінчення підготовчого провадження не заперечував.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09 липня 2020 року.

Через канцелярію суду 01.07.2020 року позивачем подано заяву, в якій він просить розглянути справу за його відсутності.

У судове засідання 09.07.2020 року прибув представник відповідача 2, яким подано заяву про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

В порядку частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Приймаючи до уваги подане позивачем клопотання про розгляд справи за його відсутності, клопотання представника відповідача 2 про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, та те, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, у витребуванні додаткових доказів суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Однак, в частині позовних вимог, що стосуються зобов`язання опублікувати на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора спростування неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 , та інформацію про скасування судом як протиправного рішення №38 від 19.12.2019 року Четвертої кадрової комісії, утвореної наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року №276 з метою проведення атестації прокурорів і слідчих Генеральної прокуратури України, про неуспішне проходження (непроходження) атестації ОСОБА_1 , провадження у справі підлягає закриттю судом відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач, зокрема, стверджує, що опублікування відомостей на сайті Генеральної прокуратури про неуспішне проходження ним атестації порушує його право на приватне життя.

За висновком суду, указану позовну вимогу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а не за правилами адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною першою статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до частини п`ятої статті 277 Цивільного кодексу України якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

За змістом частин шостої та сьомої статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила, та здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Отже, цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту порушеного права особи як спростування недостовірної інформації особою, яку цю інформацію поширила, про що просить в адміністративного суду позивач у вищевказаній позовній вимозі.

Згідно зі статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено: публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абзац другий пункту 2); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7).

Надаючи тлумачення наведеним нормам Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, за якою публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте лише участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визнання предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 справа №820/1015/17, постанова Верховного Суду від 06.06.2020 справа №810/4931/18).

Крім того, згідно з приписами пунктів 3, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 Цивільного кодексу України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (статті 278 Цивільного кодексу України) тощо.

Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

Окрім цього, відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» з урахуванням положень статті 15 Цивільного процесуального кодексу України та положень статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України справи про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим, незалежно від суб`єктного складу, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються у порядку господарського судочинства. Справи про захист гідності, честі та ділової репутації розглядаються в порядку цивільного судочинства і в тому випадку, коли стороною є органи державної влади та/або органи місцевого самоврядування (суб`єкт владних повноважень).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між відповідачем та позивачем у зв`язку із опублікуванням на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України оскаржуваного Рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, виникли із цивільних відносин та мають приватно-правовий характер. Відтак, ці правовідносини не можуть бути предметом розгляду адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції, навіть якщо стороною в ньому виступає суб`єкт владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2-9, 19, пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 239, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №640/1266/20 в частині позовних вимог про зобов`язання опублікувати на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора спростування неуспішного проходження атестації ОСОБА_1 , та інформацію про скасування судом як протиправного рішення №38 від 19.12.2019 року Четвертої кадрової комісії, утвореної наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 року №276 з метою проведення атестації прокурорів і слідчих Генеральної прокуратури України, про неуспішне проходження (непроходження) атестації ОСОБА_1 .

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

3. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Четверта кадрова комісія Генеральної прокуратури України (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15);

Відповідач 2: Офіс Генерального прокурора (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15).

Повну ухвалу складено 21.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна