Справа № 620/5076/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5076/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ЛОГІСТІК» до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ЛОГІСТІК», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA102000/2020/000091/2 від 06.08.2020, прийняте Північною митницею Держмитслужби.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Північною митницею Держмитслужби подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом поверхнево досліджувалися обставини справи, при прийнятті рішення суд покладався лише на твердження позивача та проігнорував аргументи митниці. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не надав на вимогу митниці висновку про вартісні характеристики, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, а також, що митну вартість спірного товару скориговано за методом - за ціною на ідентичні товари, а не за резервним методом, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

26 квітня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ТОВ «БУДІВА ЛОГІСТІК», в якому позивач підтримує позицію суду першої інстанції та зазначає, зокрема, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень. Також наголошує, що експертний висновок не має пріоритетного значення перед іншими первинними документами, які підтверджують заявлену митну вартість товару, та не є окремою підставою для коригування митної вартості товару.

У тексті апеляційної скарги міститься клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі представника відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною другою статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між постачальником (завод-виробник) - ООО "ТЕХНОНИКОЛЬ - СТРОИТЕЛЬНЫЕ СИСТЕМЫ" (Россия, Рязань) та покупцем - ТОВ «БУДІВА ЛОГІСТИК» (Україна) укладений Контракт №65499/20 RSB від 01.06.2020 про поставку товарів будівельного призначення. Валюта контракту - долари США.

Згідно з пунктом 1.1. Контракту ціна, кількість, асортимент Товару, а також інші умови не оговорені в Контракті, визначаються, зокрема, в додатках (Специфікаціях), які підписані обома сторонами та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 3.2. поставка товару здійснюється окремими партіями протягом строку дії Контракту. Під партією товару вважається кількість товару направлена одним або кількома транспортними засобами згідно з конкретною специфікацією.

Кожна партія, що поставляється за даним Контрактом, узгоджується сторонами в Специфікації, у тому числі й ціна за одиницю товару.

ТОВ «БУДІВА ЛОГІСТІК» від виробника (Постачальника) отримані комерційна пропозиція за Контрактом № 65499/20 RSB від 01.06.2020 та підписана Специфікація №ТН від 22.07.2020, якою між сторонами контракту узгоджена ціна товару: плиты теплоизоляционные ТехноНИКОЛЬ LOGICPIR PROF Ф/Ф Г1 L-2385x1185x60 4,87 дол.США; плиты теплоизоляционные ТехноНИКОЛЬ LOGICPIR PROF Ф/ФГ1 L-2385xl 185x80 4,95 дол.США.

На підставі узгодженої Специфікації між сторонами контракту, Постачальником виставлений Інвойс № 8030513/621 від 03.08.2020. Кожний інвойс надається Постачальником на підставі внутрішніх рахунків на оплату товару, які формуються на сайті Виробника під час оформлення замовлення в електронному кабінеті.

Інвойс № 8030513/621 від 03.08.2020 був наданий Постачальником на підставі внутрішнього рахунку на оплату № 352757 від 22.07.2020 на загальну суму 4408,44 дол.США.

На підставі виставленого Інвойсу Позивачем здійснена попередня оплата за платіжним доручення № 60 від 27.07.2020.

Також платіжним дорученням № 60 здійснена оплата ще двох рахунків, а саме:

№ 352757 від 22.07.2020 - на суму 4408,44 дол.США; № 353340 від 22.07.2020 - на суму

34 527,56 дол. США; (переплата - 324,28 дол.США зарахована Слобожанською митницею в рахунок № 554953 від 08.10.2020 за поставкою іншої партії товару. Лист № 1020/20 від 15.10.20); № 362819 від 24.07.2020 - на суму 7 601,97 дол.США.

Таким чином, оплата за платіжним дорученням № 60 від 27.07.2020 здійснена не менша, а навпаки більша (переплата в сумі 324,28 дол.США).

Позивачем подана на реєстрацію Митна декларація від 05.08.2010 №UA102150/2020/222743.

Північною митницею Держаної митної служби України винесено Рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2020/000091/2 від 06.08.2020 за митною декларацією від 05.08.2020 №UA102150/2020/222743.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що декларант надавав митниці достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору та об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частини першої статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною першою статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин другої, третьої цієї статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів наведений у частині другій статті 53 МК України.

Згідно частин третьої, п`ятої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких наведений у цій частині статті.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що для цілей підтвердження митної вартості заявленого до декларування товару, декларант або уповноважена ним особа має визначити метод визначення такої вартості, надавши документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України.

При цьому, обов`язок декларанта щодо подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України настає лише у випадку, якщо подані відповідно до частини другої статті 53 МК України документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частин першої, третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною шостою статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно частини сьомої статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З системного аналізу наведених вище норм слідує, що митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно частини третьої статті 53 МК України до додаткових документів, які можуть були надані декларантом за їх наявності, віднесено: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «БУДІВА ЛОГІСТИК» при оформленні митної декларації було надано Північній митниці Держмитслужби Контракт від 01.06.2020 №65499/20 (а.с. 7-15); Специфікація від 22.07.2020 №ТН, якою узгоджена ціна товару (а.с. 18); Інвойс від 03.08.2020 №8030513/621 (а.с. 19); рахунок на оплату від 22.07.2020 №352757 (а.с. 20); платіжне доручення від 27.07.2020 №60 (а.с. 21), пакувальний лист від 03.08.2020 №188080 (а.с. 22); міжнародна товарно-транспортна накладна від 03.08.2020 №177595 (а.с. 23).

Разом з тим, на вимогу відповідача позивачем були надані додаткові документи, а саме прайс-лист виробника та виписка з бухгалтерської документації. Щодо вимоги митниці надати висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, то частина третя статті 53 МК України покладає на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності в позивача.

Відтак, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту надано повний пакет документів відповідно до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 МК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення митниці (а.с. 27-28), в графі 33 зазначено, зокрема, що:

1) сума рахунків на оплату від 22.07.2020 №352757 та №353340, від 24.07.2020 №362819 становить 46862,25 USD, що на 324,28 USD менше, ніж вказано в платіжному дорученні від 27.07.2020 №60;

2)інформація про постачання ТОВ «БУДІВА ЛОГІСТИК» товару ТОВ «БУДІВА ТМ» не може бути прийнята до уваги, оскільки дані юридичні особи мають однакових засновників та є взаємопов`язаними. Підприємство не доведено, що даний зв`язок не вплинув на ціну продажу товару.

Слід звернути увагу, що переплата у розмірі 324,28 USD, яка відображена у платіжному дорученні від 27.07.2020 №60, була включена в рахунок від 08.10.2020 №554953 відповідно до контракту від 01.06.2020 №65499/20, про що свідчить лист від 15.10.2020 вих.№1020/20 (а.с.36).

Крім того, в рішенні митниці вказано, що у зв`язку з неподанням декларантом всіх документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-3 ст. 53 МКУ, приймаючи до уваги відсутність можливості митного органу упевнитись в правильності заявленої митної вартості товарів, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 54 МКУ, є підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору) та для визначення митним органом митної вартості товару самостійно.

Митна вартість скоригована за методом «за ціною договору щодо ідентичних товарів», оскільки попередній метод не застосовано. Зокрема, основний метод «за ціною договору (контракту)» не застосовано у зв`язку з відсутністю усіх відомостей щодо складових митної вартості, що підтверджують числові значення митної вартості товарів, відсутність можливості митному органу упевнитись в правильності заявленої митної вартості товарів, надані додаткові документи не містять об`єктивних даних, які підтверджені документально та піддаються обчисленню, а також факт відмови особи, уповноваженої на декларування, від надання висновку про вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Так, частиною першою статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин другої, третьої цієї статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відтак, з огляду на оскаржуване рішення митниці, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої декларантом митної вартості товару під час розгляду справи не встановлено.

Натомість, доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Таким чином, відповідачем порушено положення статті 57 Митного кодексу України та застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів без послідовного застосування попередніх методів, а обґрунтування причин неможливості застосування попередніх методів є безпідставними та суперечить чинному законодавству України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення. Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийняття ним рішення від 06 серпня 2020 року №UA100000/2020/000091/2 про коригування митної вартості товарів, а тому останнє підлягає скасуванню.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВА ЛОГІСТИК» до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна