Справа № 280/8679/20
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2021 року м. Дніпросправа № 280/8679/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.02.2021 ( суддя першої інстанції Садовий І.В.) в адміністративній справі №280/8679/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 17.02.2020 за формою Ф: №0-0810 на суму 8034,28 грн., №0-0810 на суму 2616,89 грн., №0-0810 на суму 6645,09 грн.;

стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 840 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 99000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 17.02.2020, прийнятими у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомості - будівлі в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 . Зауважено, що зазначені об`єкти нерухомості є будівлями сільськогосподарського призначення і використовуються для зберігання зерна та сільськогосподарських знарядь фермерського господарства Діброве, засновником якого являється позивач. Зазначено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.02.2020, відповідачем не прийнято до уваги, що відповідно до пп.ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Позивач стверджує, що належні позивачу нежитлові будівлі являються саме будівлями сільськогосподарського призначення та не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів норми пп. ж пп.266.2.2 ст.166 Податкового кодексу України і податок на нерухоме майно відносно них не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржувані рішення відповідача є протиправними. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником нерухомості, а саме:

склади, замощення загальною площею 1 925,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.34);

нежитлове приміщення корівник, прибудови загальною площею 1 592,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.35);

нежитлові приміщення, прибудови загальною площею 627,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.36).

17.02.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення за формою Ф, якими позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, а саме: №0-0810 на суму 8034,28 грн., №0-0810 на суму 2616,89 грн., №0-0810 на суму 6645,09 грн (а.с.19,47-49).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності доказів того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, підстави для застосування до нього податкової пільги, визначеної п.п. ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, також відсутні. Позивач не звільняється від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно із пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, на який посилається позивач, викладений в редакції Закону№ 2628-VIII від 23.11.2018 та застосовується з 01.01.2019року.

Разом з тим, як встановлено судом, спірні податкові повідомлення-рішення щодо визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та вимога про сплату боргу прийняті відповідачем за 2019 рік.

В той же час, пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, із викладеної норми права слідує, що пільга застосовується до будівель та споруд, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що знаходяться безпосередньо у сільськогосподарських товаровиробників.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV Податкового кодексу України «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Таким чином, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

З аналізу вище викладеного встановлено, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно» Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 5.2, 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку зміст поняття «сільськогосподарський товаровиробник», викладений у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у Податковому кодексі України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що згідно положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, та інше.

Матеріалами справи встановлено, що факт відповідності належного позивачу нерухомого майна в АДРЕСА_3 до класу Будівлі сільськогосподарського призначення підтверджується рішеннями Куйбишевської селищної ради №18 від 17.09.2003, №9 від 21.01.2005, №34 від 07.04.2011, №11 від 17.06.2011 (земельна ділянка під об`єктом нерухомості по вул. Смирнова, 104а, у смт. Більмак є ділянкою сільськогосподарського призначення надана для обслуговування складу сільськогосподарської продукції), Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.10.2005 (а.с.6-8,10, 12 зворот).

Факт відповідності належного позивачу нерухомого майна в смт. Більмак по вул. Запорізькій, 35 до класу Будівлі сільськогосподарського призначення підтверджується рішеннями Куйбишевської селищної ради №20 від 16.06.2006 (земельна ділянка під об`єктом нерухомості по вул. Запорізька, 35, у смт. Куйбишеве), Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.05.2006 (а.с.9,12).

Факт відповідності належного позивачу нерухомого майна в АДРЕСА_2 до класу Будівлі сільськогосподарського призначення підтверджується Зведеним актом вартості будинків, господарських будівель та споруд від 06.03.2006 КП Куйбишевське БТІ, де зазначена споруда вважається як нежитлове приміщення корівник, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.03.2006 (а.с.11, зворот).

У п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, зокрема, ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Верховним Судом у постанові від 01.10.2019р. у справі № 0340/1905/18 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 84954798) викладено правовий висновок про те, що пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить. На користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Враховуючи наведе, твердження позивача про те, що звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності, є помилковими.

Доказів про те, що позивач займається сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів його економічної діяльності, має у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, суду не надано.

З врахуванням вищенаведеного в його сукупності, колегія суддів зазначає, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні наведеного вище законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими у задоволені позову відмовлено повністю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.02.2021 в адміністративній справі №280/8679/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У період з 11 травня 2021року по 14 травня 2021 року головуючий Олефіренко Н.А. перебувала на лікарняному, у зв`язку чим повний текст постанови виготовлено 19 травня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва