Справа № 640/11906/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Київ № 640/11906/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Представництва "ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ"

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

співвідповідач Державна податкова служба України

про визнання протиправним рішення від 07.06.2019 року № 26236/6/99-99-14-06-01-15 та наказу від 15.05.2019 року №6088,-

ВСТАНОВИВ:

Представництво "ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ" (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач, ДФС у м. Києві), співвідповідач: Державна фіскальна служби України (далі також - співвідповідач, ДФС), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Державної фіскальної служби України від 07.06.2019 року № 26236/6/99-99-14-06-01-15;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві про проведення планової документальної перевірки від 15.05.2019 року № 6088.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ винесений за відсутності передбачених на те підстав, оскільки позивач був включений до плану-графіку документальних планових перевірок на 2019 рік лише в травні 2019 року, що є порушенням приписів пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України. При цьому, позивач посилається на практику касаційної інстанції, зокрема, на Постанову Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №822/1138/17. Крім того, позивач не погоджується з рішенням ДФС України про результати розгляду скарги, вважає його необґрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представниками ДФС України та ГУ ДФС у м. Києві через канцелярію суду 31.07.2019 року подано відзиви на позовну заяву, ідентичні за змістом, згідно яких, проти позову заперечують, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ прийнятий в межах повноважень, встановлених Податковим кодексом України. Зокрема, зазначено, що оновлений план-графік проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік з урахуванням коригування у травні розділів І «Документальні планові перевірки платників податків-юридичних осіб» та ІІ «Документальні планові перевірки фінансових установ, постійних представництв та представництв нерезидентів» сформовано відповідно до вимог Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524.

Позивачем через канцелярію суду 08.08.2019 року подано відповіді на відзиви представника ДФС України та представника ГУ ДФС у м. Києві, ідентичні за своїм змістом, згідно з якими, позивач вважає аргументи, викладені у відзивах не обґрунтованими і такими, що не спростовують аргументи, наведені позивачем у позовній заяві та наполягає на задоволенні своїх позовних вимог у повному обсязі.

Через канцелярію суду 02.09.2019 року представником ГУ ДФС у м. Києві подано додаткові пояснення, долучено службовий лист департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві із додатком та службову записку управління фінансового контролю та операцій у сфері ЗЕД із додатком.

Позивачем через канцелярію суду 06.09.2019 року подано додаткові пояснення з урахуванням наданих відповідачем документів, де позивач наполягає на тому, що контролюючими органами під час включення представництва «ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» до плану-графіка перевірок на 2019 рік, а також під час винесення наказу про проведення планової перевірки від 15.05.2019 року №6088 не дотримано умов та порядку прийняття рішення про проведення перевірки.

Через канцелярію суду 17.10.2019 року представником позивача подано заяву щодо процесуального правонаступництва відповідача.

Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 року клопотання представника Представництва "ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ" про заміну відповідачів правонаступниками задоволено. Замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне у правління Державної податкової служби у м. Києві (). Замінено співвідповідача - Державну фіскальну службу України () на правонаступника - Державну податкову службу України ().

18.08.2020 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про пришвидшення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Згідно наказу ГУ ДФС у м. Києві від 15.05.2019 року №6088 про проведення документальної планової виїзної перевірки «Представництво «ЯНСЕЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» на підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13 розділу VІ, статті 25 розділу VІ Закону України від 08.07.2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказано провести документальну планову виїзну перевірку Представництво «ЯНСЕЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» з 28.05.2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 10 робочих днів. Перевірку провести з метою дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, валютного - за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року та іншого законодавства за відповідний період.

Представництво «ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 17.05.2019 року №958, у якій зазначено, що включення позивача до плану-графіка протягом 2019 року з метою його планової перевірки у 2019 році та складання наказу про проведення документальної планової перевірки позивача у 2019 році №6088 є незаконним, та, відповідно, вимагається скасувати зазначений наказ і виключити представництво із Плану-графіка проведення планових документальних податкових перевірок платників податків-юридичних осіб на 2019 рік.

ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги позивача від 07.06.2019 року №26236/6/99-99-14-06-01-15, яким позовні вимоги представництва «ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» залишено без задоволення, а план-графік проведення документальних перевірок на 2019 рік у частині включення до нього представництва «ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» та наказ ГУ ДФС у м. Києві від 15.05.2019 року №6088 «Про проведення документальної перевірки Представництва «ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» - без змін.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви, відповідь на відзиви, додаткові пояснення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до вимог підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно пункту 77.1 статті 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Суд зазначає, що зазначена норма діє з 01 січня 2017 року, а тому повинна застосовуватися органами Державної фіскальної служби, починаючи з моменту набрання нею чинності, проте буквальне тлумачення абзацу другого пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України дає підстави дійти висновку, що реалізована вона може бути лише стосовно оприлюднення планів-графіків документальних планових перевірок, які будуть проводитись у 2018 році та надалі.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до вимог пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відтак, документальна виїзна планова перевірка платника податків можлива за умови включення останнього до плану-графіка проведення перевірок та прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу оформленого наказом рішення про проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.164 пункту 14.1 статті 14 ПК України план - графік документальних виїзних перевірок - перелік платників податків, що підлягають плановій перевірці контролюючими органами у відповідний період календарного року.

Згідно пункту 77.2 статті 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Таким чином, до 25 грудня 2018 року відповідач був зобов`язаний оприлюднити сформований та затверджений план-графік проведення планових документальних перевірок на поточний 2019 рік, до якого включаються винятково платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів.

На дотримання вимог пункту 77.1 статті 77 ПК України Державною фіскальною службою України до 25 грудня 2018 року оприлюднено на своєму офіційному веб-сайті план-графік проведення планових документальних перевірок на поточний 2019 рік, до якого Позивача не було включено.

З офіційного веб-сайту ДФС України вбачається, що 08.05.2019 року ДФС України "з урахуванням коригування (травень 2019 року)" повторно оприлюднила оновлений план-графік проведення планових документальних перевірок, про що в Розділі І плану-графіка "Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб" серед платників податків, щодо яких протягом 2019 року буде проведено планову документальну перевірку, наявний і позивач.

Згідно абзацу 3 пункту 77.2 статті 77 ПК України порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, згідно пункту 1 Порядку формування та затвердження плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.06.2015 року № 524 (далі також - Порядок) оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування територіальними органами ДФС. Згідно пункту 2 Порядку формування (коригування) планів-графіків територіальних органів ДФС України здійснюється у порядку, встановленому у розділах ІІІ-V цього Порядку.

Формування (коригування) планів-графіків здійснюється засобами інформаційно-телекомунікаційних систем Державної фіскальної служби України.

Згідно пункту 3 наведеного Порядку проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа кожного місяця поточного року, починаючи з другого місяця поточного року, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи "Управління документами" плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка).

Разом з тим, у розділах ІІІ-V Порядку не передбачено можливість коригування у поточному році вже сформованого і затвердженого річного плану-графіка проведення перевірок шляхом включення до нього нових платників податків.

Крім того, таке "коригування" суперечить положенням про планові заходи зі здійснення державного нагляду (контролю), що врегульовані Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", відповідно до ч. 1 ст. 5 якого внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Аналогічна позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 року у справі № 810/2099/18.

Як висновується з матеріалів справи, Представництво «Янссен Фармацевтика НВ» включено до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік шляхом проведення його коригування у травні місяці.

Отже, коригування плану - графіку складено з порушеннями строків, а саме, як передбачено Порядком, проект плану-графіку на наступний квартал формуються територіальними органами ДФС не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу, проект коригування плану-графіку у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа другого та третього місяця поточного кварталу.

Відтак, відповідачем не дотримано умов та порядку прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки.

В свою чергу, лише дотримання контролюючим органом встановлених умов та порядку прийняття контролюючим органом рішень про проведення перевірок може бути належною підставою наказу про проведення перевірки (аналогічна правова позиція викладена у Верховним Судом України у Постанові від 27.01.2015 року у справі № 21-425а14 та Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 року у справі № 822/1138/17).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржуваний наказ від 15.05.2019 року № 6088 є таким, що не ґрунтується на нормах податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування Рішення Державної фіскальної служби України від 07.06.2019 року № 26236/6/99-99-14-06-01-15, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.10 статті 56 ПК України встановлено, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Згідно з пунктом 56.8 вказаної статті контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Разом з тим, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене вище, дії або рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі дії або рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Зі змісту оскаржуваного рішення ДФС України від 17.06.2019 року №26236/6/99-99-14-06-01-15 вбачається, що податковим органом залишено скаргу позивача без задоволення, а наказ ГУ ДФС у м. Києві від 15.05.2019 року №6088 «Про проведення документальної планової перевірки Представництва «ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ» - без змін.

Отже, вказане рішення саме по собі не є юридично значимими для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки останнього шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право, або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, рішення про результати розгляду скарги безпосередньо не порушують права та інтереси позивача, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, відповідачем, на виконання наведених вимог Кодексу, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних і достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності винесеного оспорюваного наказу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір: відповідно до квитанцій від 01.07.2019 року №0.0..1 та №0.0..1 за дві немайнові вимоги сплачено всього 3842, 00 грн., за кожну по 1921, 00 грн.

Водночас, з огляду на те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо видання оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку, що в цій частині сплачений збір за позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві про проведення планової документальної перевірки від 15.05.2019 року № 6088, що задоволено, підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі в сумі 1921, 00 грн.

Між тим, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати Рішення Державної фіскальної служби України від 07.06.2019 року № 26236/6/99-99-14-06-01-15, відмовлено.

З огляду на викладене, сплачена сума судового збору за цю немайнову вимогу у розмірі 1921,00 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві сплачену суму судового збору у розмірі 1921, 00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Представництва "ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві про проведення планової документальної перевірки від 15.05.2019 року № 6088.

4. Стягнути на користь Представництва "ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві суму сплаченого судового збору у розмірі 1921(одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Представництво "ЯНССЕН ФАРМАЦЕВТИКА НВ" (02000, м. Київ, вул. Спаська, 30, );

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, );

Співвідповідач: Державна податкова служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ).

Повне судове рішення складено 20.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна