Справа № 320/4660/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4660/20 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки ГУ МВС України в Київській області від 07.03.2007 року про визнання паспорта СМ 419467, що виданий на ім`я позивача Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.11.2001 року, таким, що оформлений з порушенням законодавства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року провадження в адміністративній справі закрито.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний висновок не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер, є помилковим.

23 квітня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому відповідач повністю підтримує позицію суду першої інстанції.

В обґрунтування правової позиції відповідач посилається на численну судову практику Верховного Суду.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , уродженка м. Ангрен, Ташкентська область, РФ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.11.2001 отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області (т. 1, а.с. 3).

ГУ ПФ у Київській області листом від 24.12.2019 №1238/104-15 повідомило позивача про те, що згідно бази Державної міграційної служби паспорт серії НОМЕР_1 значиться недійсним (т. 1, а.с. 5).

На відповідний адвокатський запит представнику позивача Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області листом від 18.03.2020 №8010.5-14455/80.2-20 повідомило, що згідно інформації, наданої Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області, 07.03.2007 висновком службової перевірки ГУ МВС України в Київській області паспорти громадянина України, зокрема, серії СМ №419467 виданий на ім`я ОСОБА_1 , визнані таким, що оформлені з порушенням вимог діючого на той час законодавства (т. 1, а.с. 7).

Так, 07.03.2007 начальником відділення ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області складено висновок за результатами службової перевірки інформації викладеної ГУБОЗ МВС України у запиті щодо встановлення факту видачі Макарівським РВ паспортів громадянина України особам - вихідцям з Республік колишнього союзу РСР (т. 1, а.с. 38-41).

Зі змісту вказаного висновку слідує, що згідно книги обліку виданих паспортів громадянина України територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ, видані 218 паспортів власноручно записані та видані колишнім начальником ВГІРФО Макарівського РВ капітаном міліції ОСОБА_2 , в період з 14.12.2000 до 07.05.2005, який звільнений з органів внутрішніх справ в серпні 2005 року. Заяви про отримання паспорта на вказані паспорти громадянина України в картотеці відсутні, відомостей про реєстрацію місця проживання, вказаних у книзі обліку виданих паспортів громадянам в Макарівському РВ, немає. Також із вказаних 218 паспортних документів інформація про реєстрацію 161 громадянина, на яких оформлені паспорти громадянина України, в адресно-довідковому бюро м. Києва та Київської області, відсутня.

За висновком службового розслідування було рекомендовано:

1. Службову перевірку підстав видачі територіальним підрозділом ВГІРФО Макарівського РВ паспортів громадянина України, вказаних у запиті ГУБОЗ МВС України, закінчити.

2. Визнати, що у зв`язку з відсутністю в картотеці заяв встановленого зразку на видані паспорти громадянина України, що власноручно оформлені колишнім начальником ВГІРФО Макарівського РВ Сичевським О.О. такими, які видані з порушенням вимог чинного законодавства України.

3. Заслуговує суворого дисциплінарного стягнення начальник територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ капітан міліції ОСОБА_2 , але враховуючи те, що він звільнений з органів внутрішніх справ, обмежитись цим.

4. З метою виявлення, недопущення використання та вилучення паспортів громадянина України виданих з порушенням чинного законодавства України направити відповідну інформацію до У/ВГІРФО областей України.

5. Начальнику територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ майору міліції ОСОБА_3 , здійснити відповідні відмітки в облікових документах підрозділу, направити контрольні картки до адресно-довідкового бюро м. Києва та Київської області про видані з порушенням чинного законодавства паспорти громадянина України.

6. Провести заходи щодо поновлення заяв на видачу паспортів громадянина України, громадянам, які документовані на законних підставах.

7. Додатково інформувати територіальний підрозділ ГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відсутність законних підстав у громадян, яким ними були видані паспорти громадянина України взамін непридатних до використання, для прийняття відповідного рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із позовної заяви, позивач, звертаючись до суду із позовом, оскаржує висновок службової перевірки ГУ МВС України в Київській області від 07.03.2007 року про визнання паспорта СМ 419467, що виданий на ім`я позивача Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.11.2001 року, таким, що оформлений з порушенням законодавства України.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Так, службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Як вірно визначив суд першої інстанції, висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа оскаржуваного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправним і скасування висновку за результатами службового розслідування, у зв`язку із чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі винесена з дотриманням приписів матеріального та процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 640/9600/20, від 12 грудня 2019 року у справі №815/3399/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 808/965/17, Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року в справі №П/800/526/17, від 22 березня 2018 року в справі №П/9901/135/18.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) також у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна