Справа № 826/9261/17
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9261/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Ганечко О.М., Собківа ЯМ.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр сприяння бізнесу міста Києва» Рибачука Олега Володимировича, Державного реєстратора Вінницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Головатюка Костянтина Володимировича, Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В», Компанія «Страдіваріум лімітед» (Stradivarium limited), про визнання протиправними та скасування записів про вчинення реєстраційних дій, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр сприяння бізнесу міста Києва» Рибачука Олега Володимировича, Державного реєстратора Вінницької дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Головатюка Костянтина Володимировича про визнання протиправними та скасування записів про вчинення реєстраційних дій щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» від 25 січня 2017 року №901479, від 18 лютого 2017 року №1067388 та №0067388.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року у зв`язку з надходженням заяви про збільшення позовних вимог до участі у справі залучено відповідачів: Комунальне підприємство «Центр реєстраційних послуг», Київську міську філію Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 23 листопада 2016 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради проведено реєстраційну дію № 4045240 щодо внесення змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо», зокрема, зміни повного найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В», місцезнаходження, керівника, складу засновників, внаслідок чого засновником та керівником зазначено позивача. Надалі, 25 січня та 18 лютого 2017 року відповідачами проведено ряд реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про ТОВ «Інтегро-В», що не пов`язані із змінами в установчих документах, а саме: зміну керівника юридичної особи, зміну місцезнаходження, зміну складу засновників та інші зміни.

Наведені реєстраційні дії вчинені на підставі документів, які подані особою, яка не була зазначена в реєстрі в якості керівника юридичної особи та не була ним уповноважена. У дійсності, ТОВ «Інтегро-В» не вчинялося дій щодо зміни учасників, звільнення директора - ОСОБА_1 та призначення нового директора - ОСОБА_2 , а позивачем не уповноважувалося для подачі документів для державної реєстрації змін до установчих документів жодної особи. Тому, при вчиненні реєстраційних дій щодо внесення до реєстра відомостей порушено порядок, визначений статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у зв`язку з чим дії відповідачів є протиправними, а записи такими, що підлягають скасуванню.

Позовні вимоги до відповідачів 3, 4 та 5 позивач обґрунтовує тим, що вчинені ними реєстраційні дії мали місце вже під час провадження у даній справі, є похідними від реєстраційних дій, здійснених відповідачами 1 та 2, у зв`язку з чим також підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Інтегро-В» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи та надання невірної правової оцінки діям відповідачів щодо прийняття оскаржуваних рішень, просить його скасувати, та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративного суду. Акцентує увагу, що його клопотання про витребування доказів не розглянуто місцевим судом. Також судом першої інстанції до участі у справі не залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Компанію «Страдіваріум лімітед» (Stradivarium limited), яка є власником корпоративних прав ТОВ «Інтегро-В».

Ухвалою апеляційного суду від 7 березня 2021 року до участі у справі залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Компанію «Страдіваріум лімітед» (Stradivarium limited).

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Позивачем подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що під час розгляду справи Господарським судом міста Києва про визнання недійсними протокола зборів учасників та договора купівлі - продажу корпоративних прав судом встановлено, що зазначені документи ОСОБА_1 не підписував. Наведе свідчить про відсутність волевиявлення позивача щодо проведення спірних реєстраційних дій, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, прибувших представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із закриттям провадження у справі, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається, що оскаржувані реєстраційні дії вчинені протиправно та з порушенням приписів статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Зокрема, наголошує, що Господарським судом міста Києва за результатами розгляду справи №910/22897/17 за його позовом, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «Інерго-В», що оформлено протоколом №17/01-17/1 від 17 січня 2017 року, а також договір купівлі - продажу корпоративних прав від 17 січня 2017 року, укладений між ним та ТОВ «Віснея».

Отже, на переконання позивача, правові підстави для вчинення реєстраційних дій у відповідачів були відсутні.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у даній справі не ініціював питання внесення змін до відомостей про юридичну особу шляхом звернення до державного реєстратора та не уповноважував іншу особу на вчинення вказаних дій. З огляду на встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року обставини особа, що звернулась до державних реєстраторів, не може вважатись належним заявником в розумінні вимог статей 15, 17, 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», а подання такої заяви не уповноваженою особою не створює правових наслідків у вигляді обов`язку вчинення реєстраційних дій. Зазначене, на переконання місцевого суду, свідчить про відсутність правових підстав для внесення державними реєстраторами спірних записів та інших відомостей до Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - ТОВ «Інтегро-В», у зв`язку з порушенням відповідачами 1, 2 порядку вчинення реєстраційних дій, встановлених статтями 4, 15, 17, 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункта 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункта 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, виникнення спірних правовідносин зумовлено необхідністю відновлення права власності позивача на корпоративні права.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають: з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

При цьому пункт 4 цієї правової норми не обмежує склад учасників такого спору.

Окрім того, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункта 3 частини 1 статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

Звернення із даним позовом фактично зумовлене укладенням правочинів щодо відчуження статутного капітала юридичної особи від однієї особи - ОСОБА_1 до іншої особи - ТОВ «Віснея» та від останнього до Компанії «Страдіваріум лімітед» (Stradivarium limited) і відповідно, подальшою перереєстрацією цих прав.

Аналізуючи зміст наведених вище правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі підпадає під юрисдикцію господарських судів як за пунктом 3, так і за пунктом 4 частини 1 статті 20 ГПК України.

При цьому слід мати на увазі, що вичерпний перелік способів захисту особи, яка вважає, що її право чи законний інтерес порушені змінами у складі чи розподілі часток учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю, міститься у статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», норми якого є спеціальними для зазначених товариств. У разі, якщо позивач прагне відновити склад учасників товариства, який існував до стверджуваного порушення його прав або інтересів, і таке відновлення не може бути здійснене шляхом стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (підпункт «е» пункта 3 частини 5 статті 17 цього Закону), то належним способом захисту в цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства (підпункт «д» пункта 3 частини 5 статті 17 цього Закону). Відповідачами за таким позовом є не тільки господарське товариство, але й особи - учасники товариства, які внаслідок задоволення позову можуть бути позбавлені своїх часток у статутному капіталі або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

Близькі за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, від 17 грудня 2019 року у справі № 927/97/19 та від 18 березня 2020 року у справі № 466/3221/16-а. Слід також мати на увазі, що незаконність змін у складі майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте є підставою для відшкодування збитків особою, яка їх завдала. Близькі за змістом висновки викладені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №813/1056/18.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 33, 34, 238, 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його вимог віднесено до господарської юрисдикції та що він вправі протягом десяти днів з дня отримання постанови апеляційного суду звернутися до цього суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.М. Ганечко

Я.М. Собків

(Повний текст постанови складений 19 травня 2021 року.)