Справа № 280/748/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Справа № 280/748/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", протиправними та незаконними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, при обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , врахувати вихідну допомогу, отриману ним в грудні 2020 року, в нарахованому розмірі 38253 грн. 19 коп., згідно довідки про доходи за 2020 рік, починаючи з 05 січня 2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, при обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , врахувати загальний стаж роботи в розмірі 39 років, 05 місяців, згідно біографічної довідки від 10.12.2020 року починаючи з 05 січня 2020 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внескі, обчислені як середній показник за 2018-2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, відповідного коефіцієнту та середнього заробітку за 2018-2020 в розмірі 14181 грн. 73166 коп., починаючи з 05 січня 2021 року.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з вересня 2015 року та отримував пенсію за вислугу років, згідно Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказує, що з 29.07.2020 набув право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та 05 січня 2021 року звернувся до відділу обслуговування № 7 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком. Проте, ГУ ПФУ в Запорізькій області позивача було фактично переведено з пенсії, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на пенсію за віком у відповідності до Закону України № 1058-IV в редакції від 10.12.2020 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2013-2015 роки та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а не призначено, як це передбачено ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також, посилається на те, що при обрахунку його пенсії за віком відповідачем не враховано вихідну допомогу, перед звільненням, отриману ним в грудні 2020 року, в нарахованому розмірі, 38253 грн. 19 коп., за останнім місцем роботи, з якої сплачено страхові внески (в додатках до позову). Також звертає увагу суду та той факт, що при обрахунку його пенсії вказано загальний трудовий стаж 37 років, 4 місяці та 18 днів, хоча згідно біографічної довідки управління персоналом головного управління Пенсійного фонду України зазначено що загальний трудовий стаж ОСОБА_1 складає 39 років та 5 місяців. Позивач такі дії відповідача вважає протиправними, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надавши свій письмовий відзив 24 лютого 2021 року за вх. №10976. Зазначає, що з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року заробітна плата (дохід) визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019 та 2020 роки лише при первинному призначенні пенсії. Тож, оскільки у випадку позивача здійснено перехід з одного виду пенсії на інший, застосовано показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2013-2015 роки у розмірі 4888,83 грн. Також вказує, що вихідна допомога при скороченні, яка була виплачена позивачу в грудні 2020 у розмірі 38 253 грн 19 коп. не враховується при розрахунку пенсії за віком, оскільки з вихідної допомоги не сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вказана виплата здійснювалась не щомісячно, а носить одноразовий характер та виплачується лише при скороченні й має інше правове призначення. Також посилається на те, що з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що його страховий стаж становить 37 років 4 місяці 18 днів. Вважає, що оскільки підприємство на якому працював позивач щомісяця не сплачувало страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок за період роботи з квітня 2004 року по червень 2005 року, у зв`язку з чим, у системі персоніфікованого обліку відсутні суми відрахувань страхових внесків, що не дає права позивачу на зарахування даного періоду роботи до страхового стажу. Також зазначає, що час перебування позивача на військовій службі під час мобілізації на особливий період з серпня 2014 року по вересень 2015 року не зараховується до страхового стажу, оскільки позивачу виплачувався середній заробіток на підприємстві з коштів Державного бюджету, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У задоволенні позовної заяви просить суд відмовити.

Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/748/21 без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з вересня 2015 року, позивачу було призначено пенсію за вислугу років згідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

06 січня 2021 року відповідно до заяви ОСОБА_1 про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсії, позивача було переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-й, 2015-й і 2016-й роки.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою від 18.01.2021 в якій просив застосувати положення ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та обрахувати пенсію із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески обчислені як середній показник за 2018, 2019 та 2020 роки починаючи з дня її призначення.

На звернення позивача листом від 26.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача, що 06.01.2021 його переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та застосовано показник середньої заробітної плати в галузях економиіки 4888,83 грн. При переведенні з одного виду пенсії на інший слід застосовувати показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та з вимогою вчинити певні дії позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з ст.1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

У відповідності до ст. 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, Законом № 1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Згідно з п.п.2, 16 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск: К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 +... + Кз n); К -страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV визначено порядок переведення з одного виду пенсії на інший, відповідно до абзацу 2 якої, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

За призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся вперше.

Верховний Суд України у постанові від 9 червня 2015 року (справа № 21-550а15) та Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року (справа № К/9901/1071/17), від 20 вересня 2018 року (справа № 172/1359/16-а(2-а/172/21/16) висловив свою позицію стосовно того, що при переведенні з пенсії призначеної згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" на пенсію згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону № № 2262-ХІІ (постанова ВС від 13.02.2019 у справі № 265/7301/16-а).

Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше із заявою від 06.01.2021, тому відповідач мав призначити пенсію на підставі ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV, виходячи з показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відтак, суд доходить висновку, що відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в проведенні ОСОБА_1 розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", слід визнати протиправною.

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 розрахунок пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2018, 2019 та 2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, та провести виплату перерахованої пенсії з урахуванням сум фактично проведених виплат.

Щодо дати здійснення перерахунку.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відтак, з урахуванням того, що із заявою до територіального органу Пенсійного фонду ОСОБА_1 звернувся 06.01.2021, то пенсія за віком має бути перерахована з 06.01.2021.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, при обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , врахувати вихідну допомогу, отриману ним в грудні 2020 року, суд зауважує наступне.

Так, відповідно до положень п.1 ч. 1 ст. 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи та яка виплачується роботодавцем у випадках, передбачених законом. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки пов`язана лише з фактом звільнення працівника, яка надається працівникові в період пошуку ним нової роботи та носить одноразовий характер.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний оподаткований дохід.

Згідно з пп. 164.2.20 п .164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім визначених у ст. 165 цього кодексу.

Доходи у вигляді вихідної допомоги, яка виплачується працівнику у зв`язку із припиненням трудового договору, не входять до переліку доходів, визначених ст. 165 Податкового кодексу. Склад основної, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, на які нараховується єдиний внесок, визначається Інструкцією № 5 пп. 3.8, що не належать до фонду оплати праці, до якої відносяться суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору.

Аналогічну норму містить Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 № 1170 (надалі - Перелік № 1170).

Так, відповідно до п. 4 розділу 1 Переліку № 1170 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нараховується на вихідну допомогу у разі припинення трудового договору.

Враховуючи викладене, відсутні підстави врахувати вихідну допомогу, отриману ОСОБА_1 в грудні 2020 року при обрахунку його пенсії за віком.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, при обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , врахувати загальний стаж роботи в розмірі 39 років, 05 місяців, згідно біографічної довідки від 10.12.2020, суд зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, страховий стаж ОСОБА_1 , врахований відповідачем при призначенні позивачу пенсії становить 37 років 4 місяці 18 днів.

При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача військову службу під час мобілізації на особливий період з серпня 2014 року по вересень 2015 року, у зв`язку з несплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача у вказаний період.

Суд не погоджується з доводами відповідача та зауважує наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені в Законі України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України № 2011-XII), який також встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їхніх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини в цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 Закону України № 2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами та свободами, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення.

Відповідно до статті 8 Закону України № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їхнього страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначає Кабінет Міністрів України.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач у період з серпня 2014 року по вересень 2015 року був призваний на військову службу, у зв`язку з чим підлягав у цей період загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Частиною сьомою статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Не нараховується на виплати та не утримується єдиний внесок з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та /або введення воєнного стану.

Таким чином, у даному випадку страхові внески (єдиний внесок) не нараховувалися та не сплачувались у зв`язку із звільненням від сплати такого податку в порядку статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Отже, виходячи з наведеного, час проходження військової служби зараховується до його страхового стажу.

Аналогічна правова позиція викадена Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 по справі № 415/2135/17.

Крім того, згідно записів трудової книжки та біографічної довідки з 07.04.2004 по 20.06.2005 позивач працював на посаді спеціаліста арештованого майна Запорізької обласної філії "Спецсервіс".

Проте, відповідачем не включено до страхового стажу позивача вказаний період, оскільки у Реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація стосовного сплати підприємством страхових внесків за позивача, даний період роботи відображений нулями.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі частини першої статті 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (частини дванадцята статті 20 Закону № 1058-IV).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З наведеного слідує, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, яка була викладена Верховним Судом у постановах від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а, від 06.07.2020 по справі №242/2179/17.

Тож, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди, зокрема, з 07.04.2004 по 20.06.2005 на посаді спеціаліста арештованого майна Запорізької обласної філії "Спецсервіс" та час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період з 01.09.2014 по 31.08.2015.

З метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає за можливе

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 07.04.2004 по 20.06.2005 на посаді спеціаліста арештованого майна Запорізької обласної філії "Спецсервіс" та час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період з 01.09.2014 по 31.08.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 07.04.2004 по 20.06.2005 на посаді спеціаліста арештованого майна Запорізької обласної філії "Спецсервіс" та час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період з 01.09.2014 по 31.08.2015.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити пенсію за віком із врахуванням спірного страхового стажу за період з 07.04.2004 по 20.06.2005 на посаді спеціаліста арештованого майна Запорізької обласної філії "Спецсервіс" та час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період з 01.09.2014 по 31.08.2015 та відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2018-2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 21 травня 2021 року.

Суддя Л.Я. Максименко