Справа № 569/17976/20
Суддя: Галінська В. В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Райковська О.К.

справа № 569/17976/20,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

представник позивача - Штогрін В.С.

представник відповідача - Биков О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з позовною заявою. Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, задоволено частково. Постанову Інспектора роти 4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Саєнка Максима Олеговича серії ДПО18 №725342 від 15 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., скасовано. В задоволені позовних вимог в частині визнання оскаржуваної постанови нечинною, відмовлено.

21 січня 2021 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Дяденчуком А.І. подано заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9950,50 гривень.

Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року задоволено клопотання представника відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Бикова О.В. про відкладення розгляду заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови до повернення справи з Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2021 року в адміністративній справі №569/17976/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання нечинною і скасування постанови, скасовано і прийняти нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 №725342 від 15.11.2019 року, скасовано частково, а саме, в частині формулювань про вчинення ОСОБА_1 таких порушень: - порушення правил проїзду пішохідних переходів, а саме не надання дороги пішоходом, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході (пункт 18.1 ПДР України); - не увімкнення аварійної світлової сигналізації на транспортному засобі після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції (пункт 9.9 "б" ПДР України), та скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП. Закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

07 квітня 2021 року за вх.№20009/21 справа за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови повернута до Рівненського міського суду Рівненської області.

06 травня 2021 року представником відповідача до суду надано заперечення на заяву про винесення судового рішення щодо розподілу судових витрат, яке мотивоване посиланням на необґрунтованість та неспівмірність вимог заявника зі складністю справи, у зв"язку із чим, просили відмовити у стягненні суми на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заяву, просили задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення та просив відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши виступи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 247 КАС України передбачено можливість вирішення судом питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Аналогічна норма міститься у ст. 252 КАС України, відповідно до п. 3 ч. 1 якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб"єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п"ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз"яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов"язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов"язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов"язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об"єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз"яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб"єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб"єктами права.

Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз"яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у суді тощо.

Склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі № 820/4263/17.

Згідно із ч. 6 ст. 135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов"язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов"язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов"язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об"єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв"язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об"єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії встановлені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 р. у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 р. у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У цій справі представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 9950,50 грн..

На підтвердження розміру витрат адвокатом надані копії: Договір №б/н про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 року; Додаткову угоду від 29 липня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 року; Акт приймання-передачі наданої правової допомоги згідно до договору про надання правової допомоги від 18 листопада 2019 року на загальну суму 9950,50 грн., в яку входить: вивчення адвокатом положень матеріального права, в частині необхідній для повного та належного захисту прав та охоронюваних законом інтересів клієнта під час розгляду справи про визнання нечинною та скасування постанови - 2000 грн., вивчення наданих клієнтом документів, матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП - 1000 грн., вивчення Адвокатом судової практики щодо вирішення аналогічних спорів та використання їх при підготовці процесуальних документів до суду - 1000 грн., написання та подання до Рівненського міського суду Рівненської області позовної заяви та документів, які були необхідними для належного виконання адвокатом своїх обов`язків по наданню правової допомоги та необхідними для досягнення позитивного клієнту результату - 2000 грн., представництво клієнта під час розгляду справи № 569/17976/20 у Рівненському міському суді Рівненської області - 3000 грн., надання усних консультацій та роз"яснень клієнту з приводу замовленого ним виду правової допомоги - 950,50 грн.; квитанція № 0.0..1 від 13.11.2019 року на суму 4950,50 гривень; квитанція № 66801843.1 від 30.07.2020 року на суму 5000,00 гривень.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п"ятою статті 134 КАС України, виходить із такого:

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- позов носить немайновий характер.

Таким чином, за результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену адвокатом Дяденчуком А.І., документально підтверджені, вони частково співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, проте не відповідають розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат, тому наявні підстави для часткового задоволення заяви позивача щодо ухвалення додаткового рішення.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі з 9950,50 грн. до 5000,00 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 247, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового судового про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач: Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, м.Рівне, вул. Ст.Бандери, 14-а, .

Повне судове рішення складене 24 травня 2021 року.

Суддя -