Справа № 280/1098/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1098/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року (головуючий суддя Стрельникова Н.В.) в адміністративній справі

за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) (далі Відповідач), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило суд:

1) Визнати протиправною бездіяльність Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - правонаступника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції щодо не зняття арештів з майна АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», а саме із:

- нежитлового приміщення №33, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, загальною площею 221,0 кв.м;

- нежитлового приміщення №34, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, загальною площею 118,9 кв.м.;

- нежитлового приміщення №35, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, загальною площею 221,0 кв.м.

2) Зобов`язати Олександрівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) невідкладно винести постанови про зняття арештів:

- накладеного постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.05.2011 на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме з: нежилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, приміщення 34, реєстраційний номер (обтяження №11209033) (ВП №8931108);

- накладеного постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.05.2011 на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме з: нежилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, приміщення 33, реєстраційний номер обтяження №11211901) (ВП №8931061);

- накладеного постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 25.05.2011 на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме з: нежилого приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, приміщення 35, реєстраційний номер обтяження №11211661) (ВП №8931136).

3) Вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження на вищевказане майно.

В обґрунтування позову зазначено про те, що АТ «Банк Кредит Дніпро», яке є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Банк Кредит Дніпро» вважає себе власником наступного нерухомого майна: нежитлового приміщення №33, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, загальною площею 221,0 кв.м., нежитлового приміщення №34, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, загальною площею 118,9 кв.м., нежитлового приміщення №35, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, буд.52, загальною площею 221,0 кв.м. Позивач вважає, що при винесені постанов про повернення виконавчих документів стягувачу державним виконавцем протиправно не було знято арешти з майна боржника, чим порушено імперативні норми ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, зазначає, що відповідно до приписів п. 29 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» після реалізації арештованого майна чи його передачі стягувачу в рахунок погашення боргу всі арешти та заборони з такого майна знімаються не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах або після його передачі стягувачу, а відповідно п. 7. розділу X «Порядку реалізації арештованого майна» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016, N2 2831/5 не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/надсилання акта про проведені електронні торги переможцю всі арешти та заборони, накладені органами державної виконавчої служби (приватними виконавцями), з такого майна знімаються виконавцем (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову). З огляду на доводи, викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року по справі №280/1098/21 у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с.95-99).

Позивач - Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 104-108).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що справа №2-2512/11, що перебуває у Ленінському районному суді м. Запоріжжя та ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2011 року по цивільній справі №2-2512/11 взагалі не має будь-якого відношення до предмету розгляду даної справи. Крім того, Позивач зазначив про те, що в даному випадку він є стороною спірних виконавчих проваджень стягувачем, тому у відповідності до положень ст. 287 КАС України має право на оскарження бездіяльності державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) в порядку адміністративного судочинства.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Позивач вказує і про те, що наявність спірних арештів є перепоною в реалізації прав банку вільно розпоряджатись майном, а саме: нежитловими приміщеннями №33, №34, АДРЕСА_1 .

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ перебували виконавчі провадження №8931108, №8931136 та №8931061, в яких стягувавчем виступало ЗАБ «Кредит-Дніпро» (правонаступник - АТ «Банк Кредит Дніпро»), а боржником - ОСОБА_1 (а.с. 43-45).

Постановою Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 25.05.2011 було накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (об`єкт обтяження: нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження №11209033) (ВП №8931108);

Постановою Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 25.05.2011 було накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (об`єкт обтяження: нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер обтяження №11211901) (ВП №8931061);

Постановою Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 25.05.2011 було накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (об`єкт обтяження: нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер обтяження №11211661) (ВП №8931136).

Після чого, 14 жовтня 2011 року у виконавчому провадженні №8931108 з примусового виконання виконавчого напису №2796 виданого 04.08.2008 приватним нотаріусом Верба В.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАБ «Кредит-Дніпро» суму 3 361321,27 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення №34 загальною площею 23,5кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV.

14 жовтня 2011 року у виконавчому провадженні №8931136 з примусового виконання виконавчого напису №2794 виданого 04.08.2008 р приватним нотаріусом Верба В.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАБ «Кредит-Дніпро» суму 3 361321,27 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення №35 загальною площею 118,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV.

14 жовтня 2011 року у виконавчому провадженні №8931061 з примусового виконання виконавчого напису №2793 виданого 04.08.2008 приватним нотаріусом Верба В.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАБ «Кредит-Дніпро» суму 3 361321,27 грн. шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення №33 загальною площею 221,0 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV.

Після повернення виконавчих документів стягувачеві на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, державним виконавцем арешт з нерухомого майна, яке належало боржнику - ОСОБА_1 на праві власності (нежитлових приміщень 33, №34, № НОМЕР_1 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ) знято не було, що не заперечується учасниками справи.

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» вважаючи, що майно - нежитлові приміщення №33, №34, №35, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , належать йому на праві власності, з метою реалізації ним права користування та розпорядження майном звернулось 20 січня 2021 року до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) із заявою щодо зняття арешту з такого майна.

Листом від 22 січня 2021 року Відповідач повідомив Позивача про те, що наслідки завершення виконавчих проваджень №8931108, №8931136 та №8931061 на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV не передбачали зняття арештів з майна та роз`яснив Позивачу, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 25).

Правомірність бездіяльності Відповідача щодо зняття арешту з майна (нежитлові приміщення 33, №34, №35, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ) при завершенні виконавчих проваджень №8931108, №8931136 та №8931061 на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV є предметом судового розгляду у даній справі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків, зокрема про те, що:

- наслідки завершення виконавчих проваджень на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV не передбачають зняття арештів з майна, а отже державний виконавець діяв у межах Закону;

- даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується оскарження рішення органу державної виконавчої служби щодо накладення арешту в межах виконавчого провадження з виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2011 року по цивільній справі №2-2512/11.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі Закон №606-XIV).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналогічні положення містить ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), відповідно до яких особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Із зазначеного слідує те, що стаття 60 Закону №606-XIV так, як і статті 59 Закону №1404-VIII, є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. За змістом цієї статті у разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що частина 1 статті 2 КАС України визначає завдання адміністративного судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Колегія суддів наголошує на тому, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій або бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як зазначалось вище у виконавчих провадженнях №8931108, №8931136 та №8931061 боржником та власником майна на яке накладено арешт (нежитлові приміщення №33, №34, №35, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ) є ОСОБА_1 .

Натомість, ЗАБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є АТ «Банк Кредит Дніпро», у вказаних виконавчих провадженнях виступало в якості стягувача та на момент завершення таких виконавчих проваджень останнє не вважало себе власником арештованого майна боржника - ОСОБА_1 .

Разом з цим, звертаючись до суду із позовом у даній справі АТ «Банк Кредит Дніпро» вказує про те, що саме воно є власником майна на яке накладено арешт (нежитлові приміщення №33, №34, №35, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ).

Із зазначеного слідує те, що в межах спірних правовідносин АТ «Банк Кредит Дніпро» оскаржує бездіяльність Відповідача щодо зняття арешту з майна (нежитлові приміщення №33, №34, №35, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ) фактично не як стягувач у виконавчих провадженнях, а як особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, та бажає отримати можливість вільно розпоряджатись таким майном.

Вказане, також, підтверджується доводами позовної заяви та апеляційної скарги АТ «Банк Кредит Дніпро», в яких останній посилається на порушення Відповідачем права АТ «Банк Кредит Дніпро» на користування та розпорядження нежитловими приміщеннями №33, АДРЕСА_6 , АДРЕСА_1 , та які, на думку останнього, належать саме АТ «Банк Кредит Дніпро» на праві власності.

Вказане спростовує посилання Позивача на те, що він оскаржує бездіяльність Відповідача як стягувач у виконавчих провадженнях.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що Позивач звернувся до суду із позовом у даній справі за захистом своїх майнових прав, які стосуються реалізації ним права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення №33, №34, №35, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , яке, на думку останнього, він має.

Захист такого права, з огляду на положення КАС України, не може відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Натомість, АТ «Банк Кредит Дніпро» як особа, яка вважає, що арештоване майно належить їй, а не боржнику ОСОБА_1 , має право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту на підставі положень статті 59 Закону №1404-VIII та/або статті 60 Закону №606-XIV.

Пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (частина друга статті 114 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Тобто, вимога спрямована на зняття арешту з майна, розглядається за правилами, визначеними нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відтак, у разі якщо Позивач бажає захистити свої саме приватно-правові інтереси та вирішити питання про зняття арешту з нерухомого майна, яке на його думку, належить йому, а не боржникові у виконавчих провадженнях №8931108, №8931136 та №8931061, бажаючи в подальшому користуватись таким майном у відповідності до приписів Цивільного кодексу України, то вказане питання повинно вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується оскарження рішення органу державної виконавчої служби щодо накладення арешту в межах виконавчого провадження з виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2011 року по цивільній справі №2-2512/11, з огляду на те, що виконавчі провадження №8931108, №8931136 та №8931061, бездіяльність Відповідача в яких оскаржує Позивач, прийняті на підставі виконавчих написів нотаріуса Верби В.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАБ «Кредит-Дніпро» коштів.

При цьому, дії або бездіяльність Відповідача у виконавчому провадженні №29472560 з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2011 року по цивільній справі №2-2512/11 Позивач у даній справі не оскаржує.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року по справі №280/1098/21 - скасувати.

Провадження в адміністративній справі №280/1098/21 за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова