Справа № 640/28192/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2021 року м. Київ № 640/28192/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадженні, без виклику сторін, адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

третя особа Києво-Святошинський відділ поліції ГУ Нацполіції в Київській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту відповідач, ГУ Нацполіції), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Києво-Святошинський відділ поліції ГУ Нацполіції в Київській області (далі по тексту тертя особа) з наступними позовними вимогами:

- визнати неправомірними накази ГУ Нацполіції від 20 серпня 2020 року №531 та від 18 вересня 2020 року №269 о/с про звільнення позивача зі служби в Національній поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на службі в Києво-Святошинському відділі поліції ГУ Нацполіції в Київській області;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 22 вересня 2020 року до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача неправомірно звільнено зі служби у ГУ Нацполіції, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, що підтверджується відповідними доказами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/28192/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем порушено службову дисципліну, а саме, 20 серпня 2020 року з 15.00 по 18.00 та 21 серпня 2020 року позивач не з`явився на службу, що є несумісним з подальшим проходженням служби.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що доводи відповідача є необгрунтованими, окільки в окаржуваному наказі підставою зазначено вчинення позивачем прогулів 27 липня 2020 року з 11.00 по 18.00 год. Та 20 серпня 2020 року з 15.00 по 18.00 год., проте, у висновку службового розслідування зазначено про безпідставну відсутність позивача на службі 21 липня 2020 року з 11.00 по 18.00, 20 серпня 2020 року з 15.00 по 18.00, в той час як в резолютивній частині вказано 27 липня 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року відповідача зобов`язано надати довідку про середню заробітну плату (грошове забезпечення) позивача за останні 2 місяці, що передували звільненню.

05 березня 2021 року від відповідача до суду надійшла довідка про середню заробітну плату (грошове забезпечення) позивача за останні 2 місяці.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУ Нацполіції від 18 вересня 2020 року №269 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Києво-Святошинського відділу поліції 18 вересня 2020 року. Підстава наказ ГУ Нацполіції від 20 серпня 2020 року №531, довідка від 17 вересня 2020 року №168.

Відповідно до наказу ГУ Нацполіції від 20 серпня 2020 року №531 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Києво-Святошинського ВП» відповідно до наказу ГУ Нацполіції від 27 липня 2020 року №1235 «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування за інформацією, викладеною у рапорті начальника Києво-Святошинського відділу поліції полковника Ткачука А.А. від 27 липня 2020 року щодо можливого порушення службової дисципліни з боку позивача; під час проведення службового розслідування інформація щодо неправомірних дій з боку окремих працівників Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області підтвердилась; за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушенні статей 1, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпункту 1 пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», наказу ГУ Нацполіції від 05 серпня 2016 року №919 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників Головного управління» та доручення начальника Києво-Святошинського відділу поліції від 27 грудня 2018 року №94 в частині дотримання законодавства, неухильного виконання наказів начальників, а саме вчинення прогулів, тобто, безпідставному невиході на службу 27 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 год. та 20 серпня 2020 року з 15.00 до 18.00 год. включно, позивача наказано звільнити зі служби в поліції.

Позивач, вважаючи, що зазначені накази відповідача щодо звільнення позивача є протиправними та такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов`язки поліцейського визначені статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до вимог якої останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Судом встановлено, що спірним наказом від 20 серпня 2020 року №531 до позивача за порушення службової дисципліни було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», яке реалізоване наказом від 18 вересня 2020 року №269 о/с.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватись високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Державні службовці зобов`язані дотримуватись правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.

З аналізу вказаних норм суд робить висновок, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що службове розслідування обов`язково повинно передувати звільненню, якщо особу рядового чи начальницького складу звільняють за порушення нею службової дисципліни.

Так, судом встановлено, що наказом ГУ Нацполіції від 27 липня 2002 року №1235 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку позивача.

За результатами вказаного розслідування складено висновок службового розслідування за інформацією, викладеною у рапорті начальника Києво-Святошинського ВП від 21 липня 2020 року, затверджений т.в.о. начальника ГУНП в Київській області підполковником поліції Я. Колесником 20 серпня 2020 року.

Зі змісту висновку службового розслідування убачається, що до керівництва ГУ Нацполіції надійшов рапорт начальника Києво-Святошинського ВП від 21 липня 2020 року про те, що позивач 21 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 був відсутній на службі про що складено відповідний акт; під час з`ясування причин вищевказаної події, позивач у телефонному режимі повідомив, що незабаром прибуде на службу, однак станом на 18.00 год. 21 липня 2020 року не з`явився; під час перевірки книги служби нарядів Києво-Святошинського ВП встановлено, що позивач на чергування не заступав, спецзасобів та вогнепальної зброї 21 липня 2020 року не отримував; згідно книг вхідної та вихідної кореспонденції 21 липня 2020 року кореспонденцію не отримував, що свідчить про його відсутність на робочому місці; позивач пояснив, що дійсно 21 липня 2020 року з 11.00 по 18.00 був відсутній на службі у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, на підтвердження чого надав довідку Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району від 21 липня 2020 року. Опитаний заступник начальника відділу кримінальної поліції ОСОБА_2 пояснив, що позивач у телефонному режимі повідомив, що за сімейними обставинами прибуде об 11.00 на службу; об 11.15 повідомив у телефонній розмові, що незабаром прибуде на службу; о 12.00 позивач повідомив, що знаходиться вдома та до 18.00 на службу не з`явився. Опитана інспектор сектору кадрового забезпечення Малій К.О. повідомила, що позивач 21 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 був відсутній на службі; 20 серпня 2020 року позивач також був відсутній на службі з 15.00 по 18.00, про що складено акт про відсутність на службі від 20 серпня 2020 року №11671. Позивач на неодноразові дзвінки керівництва відділу, здійснені з метою встановлення його місцезнаходження, не відповідав, про причини своєї відсутності нікого не повідомив. Таким чином, аналізуючи матеріали службового розслідування, можливо зробити висновок, що інформація, яка надійшла до керівництва ГУ Нацполіції з приводу порушення службової дисципліни позивачем знайшла своє підтвердження; у діях позивача вбачаються порушення вимог статей 1, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», які виразилися у безпідставній відсутності на службі 21 липня 2020 року з 11.00 по 18.00 год. та 20 серпня 2020 року з 15.00 по 18.00 год. включно. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги систематичність порушень службової дисципліни, які стали можливими внаслідок низького рівня правосвідомості, низьких морально-ділових якостей, грубого ігнорування наказів і доручень МВС України, Національної поліції України, ГУ Нацполіції вважає, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, є такими, що підтвердилися; за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушенні статей 1, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпункту 1 пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині дотримання законодавства, неухильного виконання наказів начальників, а саме: вчинення прогулів, тобто безпідставному невиході на службу 27 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 год. та 20 серпня 2020 року з 15.00 до 18.00 год. позивача звільнити зі служби в поліції.

Обставини, які вказували б на порушення порядку чи процедури проведення службового розслідування, судом не встановлені.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до частини першої Розділу ІІ Правил передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

На думку суду, у ході проведення службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, порушення вимог статей 1, 11, 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», які виразилися у безпідставній відсутності на службі 21 липня 2020 року з 11.00 по 18.00 год. та 20 серпня 2020 року з 15.00 по 18.00 год. включно, приймаючи до уваги систематичність порушень службової дисципліни, які стали можливими внаслідок низького рівня правосвідомості, низьких морально-ділових якостей, грубого ігнорування наказів і доручень МВС України, Національної поліції України позивачем, зазначене є підставою для звільнення.

Суд наголошує на тому, що дотримання вимог Дисциплінарного статуту та Правил повинно неухильно здійснюватися працівниками поліції, а у даному випадку особою були вчинені діяння, несумісні із займаною на час його вчинення посадою та які виходять за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступки проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводять до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі № 821/4900/14.

Відповідно до статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стосовно осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, матеріали справи не містять жодних пояснень та доказів у спростування здійснення позивачем дисциплінарного проступку, наслідком чого слугувало його подальше звільнення із займаної посади в ГУ Нацполіції.

Позивачем зазначено, що 20 серпня 2020 року він звернувся до Обухівської амбулаторії за медичною допомогою у зв`язку з тим, що почував себе погано, мав явні ознаки Covid-19, на підтвердження долучив до матеріалів справи копію довідки Обухівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3 Обухівського міського центру первинної медико-санітарної допомоги Комунального закладу Обухівської міської ради, з якої вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні в Обухівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3 з 20 серпня 2020 року по 21 серпня 2020 року.

Суд зазначає, що порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначається Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я України 13 листопада 2001 року « 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за №1005/6195 (далі по тексту Інструкція).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Згідно п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6 Інструкції:

1.13. У разі втрати листка непрацездатності за рішенням ЛКК лікувально-профілактичного закладу, в якому його видано, видається новий листок непрацездатності з позначкою "дублікат" на підставі довідки з місця роботи про те, що за період тимчасової непрацездатності виплата допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не здійснювалась. Якщо до моменту чергової виплати заробітної плати непрацездатність ще продовжується, громадянину на його бажання видається листок непрацездатності, з зазначенням у графі "Заключні висновки", що він продовжує хворіти, та подальшим оформленням продовження листка непрацездатності;

2.7. Особам, направленим фельдшером здоровпункту під час робочої зміни до лікувально-профілактичного закладу, листок непрацездатності видається з моменту звернення у здоровпункт у разі визнання їх тимчасово непрацездатними. Особам, не визнаним тимчасово непрацездатними, лікарем лікувально-профілактичного закладу видається довідка довільної форми з позначкою про час звернення до лікувально-профілактичного закладу, а у випадку, коли працівник звертався в здоровпункт в нічну зміну, видається листок непрацездатності з часу звернення у здоровпункт до закінчення робочої зміни;

2.16. Захворювання студентів вищих навчальних закладів І-ІV рівнів акредитації та учнів професійно-технічних навчальних закладів засвідчується довідкою форми № 095/о (vb369282-00) "Довідка про тимчасову непрацездатність студента, учня технікуму, професійно-технічного училища, ро хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує школу, дитячий дошкільний заклад", затвердженою наказом МОЗ України від 29.12.2000 N 369;

2.17. Довідка довільної форми, засвідчена підписом головного лікаря і печаткою лікувально-профілактичного закладу, видається особам, які проходять обстеження: з приводу встановлення причинного зв`язку захворювання з умовами праці, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; за направленням слідчих органів, прокуратури і суду;

2.18. Довідка довільної форми, засвідчена підписом завідувача відділення та печаткою лікувально-профілактичного закладу, видається: у разі тимчасової непрацездатності громадян, які шукають роботу, і безробітних, враховуючи період їх професійної підготовки та перепідготовки; особам, які проходять обстеження в лікувально-профілактичних закладах за направленням військових комісаріатів; особам, які проходять додаткове наркологічне обстеження в умовах стаціонару відповідно до пункту 11 Інструкції про профілактичний наркологічний огляд та його обов`язкові обсяги, затвердженої наказом МОЗ України від 28.11.97 № 339 (z0586-97), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.12.97 за N 586/2390; особам, які проходять діагностичне обстеження в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, за відсутності ознак тимчасової непрацездатності;

2.19. Особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації;

2.20. Особам, які перебувають під арештом та проходять судово-медичну експертизу, листок непрацездатності не видається;

3.4. Якщо дитина продовжує хворіти, то особі, яка здійснює догляд а хворою дитиною, після закінчення максимального терміну листка непрацездатності, передбаченого законодавством України, видається довідка за формою, встановленою МОЗ України (ф. N 138/0). Довідка про догляд за хворою дитиною видається до одужання дитини від гострого захворювання або досягнення ремісії у разі загострення хронічного захворювання, з продовженням у порядку, передбаченому п.2.2 цієї Інструкції;

3.16 Для догляду за хворим старше 14 років, який знаходиться на стаціонарному лікуванні, згідно з висновком ЛКК про необхідність індивідуального догляду, видається довідка довільної форми, засвідчена підписом головного лікаря та печаткою лікувально-профілактичного закладу;

6.6. Жінкам, які не підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, видається довідка форми № 147/о (z0346-02) "Довідка для призначення і виплати державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування", затвердженої наказом МОЗ України від 18.03.2002 № 93, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.04.2002 за № 346/6634.

Проте, матеріали справи не містять жодних пояснень та доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для видачі позивачу довідки замість листка непрацездатності, з урахуванням чого судом не приймається в якості належного та допустимого доказу надана позивачем довідка про перебування його на лікуванні 20 серпня 2020 року.

Також позивач спростовує як безпідставні доводи відповідача щодо безпідставного невиходу позивача на службу 27 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 год., на підтвердження чого зазначає в адміністративному позові, що 27 липня 2020 року він перебував на добовому чергуванні, на підтвердження чого надано копію книги служби нарядів ГУ Нацполіції інвентарний №1046, розпочатої 26 червня 2020 року, де у розділі «Видача зброї, спецзасобів, засобів зв`язку особовому складу» міститься відмітка про отримання позивачем зброї 27 липня 2020 року о 9.30; перебування на добовому чергуванні підтверджується розстановкою нарядів 26 липня 2020 року.

Проте, суд зазначає, що у тексті висновку службового розслідування вказано про невихід на службу позивача 21 липня 2020 року, а у висновку та в оскаржуваному наказі від 20 серпня 2020 року №531 зазначено про вчинення прогулів, зокрема, 27 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 год., з чого слід зробити висновок про наявність у висновку та в даному наказі технічної описки у даті вчинення прогулу.

При цьому, позивачем не надано жодних пояснень та доказів щодо відсутності його на робочому місці 21 липня 2020 року з 11.00 до 18.00 год.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправними та скасування висновку та наказів в частині звільнення позивача задоволенню не підлягають.

Водночас, позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів відповідача, у задоволенні яких судом відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем доведена правомірність звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова