Справа № 450/982/21
Суддя: Мусієвський В. Є.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/982/21 Провадження № 2-а/450/24/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

з участю представника Матвіїв Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Купінської Олесі Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати дії відповідача щодо складання постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3870527 від 05 березня 2021 року неправомірними, визнати таку неправомірною і скасувати, а провадження у справі закрити.

Мотивував свої вимоги тим, що 05 травня 2021 року відповідачем щодо нього винесена оскаржувана постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП у зв`язку з порушенням ним п. 31.3.6 ПДР України, а саме експлуатацією транспортного засобу, який не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Зазначив, що до нього безпідставно застосовано превентивний захід, оскільки зупинка керованого ним транспортного засобу була незаконною. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 121 КУпАП. Так, відповідачем не було повідомлено про причини застосування до нього превентивного заходу, не було пред`явлено нормативно-правовий акт, на підставі якого такий захід здійснювався, що свідчить про незаконність зупинки транспортного засобу. Відтак, всі подальші дії відповідача були незаконними. Крім того, відповідачем порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а в оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази по справі. Вказав, що визначальною обставиною для віднесення транспортних засобів до категорії тих, що підлягають обов`язковому технічному огляду, є використання таких для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. При цьому, він не є перевізником, не здійснює діяльність у цій сфері, використовував транспортний засіб у власних цілях. Повідомив, що запис з нагрудної камери поліцейського може підтвердити наведені вище обставини. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити. Крім того, просив звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП.

Ухвалою судді від 19 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних в ній.

26 березня 2021 року від представника позивача Матвіїв Є.І. до суду надійшла заява, якою вона усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 29 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

09 квітня 2021 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечила проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що керований позивачем транспортний засіб відповідно до законодавства підлягає обов`язковому технічному контролю. При цьому, слід враховувати вантажний тип транспортного засобу, а не здійснення господарської діяльності з його допомогою. Вказала, що процедурні порушення, на які покликається позивач, не можуть сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого щодо нього рішення. З огляду на вказане, просила у задоволенні позову відмовити, а розгляд справи здійснювати за її відсутності.

12 квітня 2021 року представник позивача Матвіїв Є.І. подала клопотання про долучення доказів понесених судових витрат.

Представник позивача Матвіїв Є.І. в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що постановою про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3870527 від 05 березня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП у зв`язку з порушенням ним п. 31.3 «Б» ПДР України, а саме експлуатацією транспортного засобу, який не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 31.3 «Б» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 6 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них із строком експлуатації більше двох років повинні проходити обов`язковий технічний контроль кожні два роки.

Суд враховує визнання позивачем факту керування транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Crafter» номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є спеціалізованим вантажним фургоном з повною масою 3500 кг.

Враховуючи вантажний тип транспортного засобу, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає обов`язковому періодичному технічному огляду відповідно до вимог ч. 6 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», що позивачем виконано не було. При цьому, суд звертає увагу, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, по допустиму масу даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним, тому підпадає під вимоги закону

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 126/1030/17.

Суд зазначає, що у ч. 6 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» не визначено, що обов`язковою умовою для необхідності проходження технічного контролю для вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 3,5 тонни є використання таких з метою отримання прибутку.

Щодо посилань позивача на постанову Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 слід зазначити, що зміни до КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 № 1395, якими урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26 травня 2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху та вищевказаною Інструкцією. Інспектор поліції правомірно розглянула справу на місці зупинки транспортного засобу.

З приводу покликань позивача на процедурні порушення відповідача під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови слід зазначити, що такі не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки

У постанові від 22 травня 2020 року по справі № 825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

При цьому, порушення відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не могли вплинути на зміст прийнятого рішення, оскільки не спростовують факту керування позивачем транспортним засобом, який не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Щодо покликань позивача про те, що запис з нагрудної камери поліцейського може підтвердити факт порушення інспектором поліції вимог законодавства при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід зазначити, що відповідачем та його представником ОСОБА_3 не подавалося клопотань та не повідомлялося про необхідність витребування такого запису у відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача були правомірними, а оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства. Недоліки акту, яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, є формальними і не можуть свідчити про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Враховуючи наведені обставини, у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, згідно з вказаною нормою суд позбавлений процесуальної можливості визнавати постанову про адміністративне правопорушення або дії особи, яка виносила таку, протиправними та має право прийняти одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відтак, у задоволенні позовної вимоги про визнання оскаржуваної постанови протиправною слід відмовити.

Судові витрати відповідно до положень ст. 139 КАС України стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 20, 44, 47, 48, 132-134, 241, 243-246, 268, 271, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.