Справа № 240/22208/20
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/22208/20 Головуючий у 1-й інстанції: Липа Володимир Анатолійович Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

20 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині встановлення їй розміру довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та в частині не зарахування їй до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1985 по 30.06.1990, що становить 2 роки п`ять місяців та трьох років роботи за юридичною спеціальністю на посаді завідувачки юридичного відділу виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради з 03.01.1996 по 28.01.2002; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати їй до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка з 01.09.1985 по 30.06.1990, що становить 2 роки п`ять місяців та 3 роки роботи за юридичною спеціальністю на посаді завідувачки юридичного відділу виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради з 03.01.1996 по 28.01.2002; по 30.06.1990, що становить 2 роки п`ять місяців та 3 роки роботи за юридичною спеціальністю на посаді завідувачки юридичного відділу виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради з 03.01.1996 по 28.01.2002; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити їй щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 88% суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, починаючи з 22.10.2020; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити їй перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 22.10.2020 в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити їй недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 22.10.2020 до моменту здійснення перерахунку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних відмовити у повному обсязі з підстав порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для усунення виявлених в апеляційній скарзі недоліків.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.09.1985 до 30.06.1990 позивач навчалась на юридичному факультеті денного навчання Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка.

У червні 1990 року вона отримала диплом серії НОМЕР_1 Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка за спеціальністю "Правознавство" та отримала кваліфікацію юриста.

З 03.01.1996 по 28.01.2002 позивач працювала завідуючою юридичним відділом виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради.

Указом Президента України від 27.12.2001 №127/2001 позивач призначена на посаду судді місцевого суду.

Постановою Верховної Ради України обрана суддею безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.10.2020 №2766/0/15-20 позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 27.10.2020, розпорядженням відповідача позивачу призначено з 22.10.2020 щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди.

На заяву позивача про нарахування та виплату їй щомісячного грошового утримання судді у відставці у більшому відсотковому розмірі суддівської винагороди, відповідач листом від 25.11.2020 №18795-18958/К-02/8-0600/20 повідомив, що відповідно до ст. 142 Закону України „ Про судоустрій і статус суддів щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Чинним законодавством передбачено збільшення щомісячного довічного грошового утримання саме за роботу на посаді судді. Оскільки страховий стаж на посаді судді за періоди з 29.01.2002 по 27.06.2008 та з 01.07.2008 по 30.09.2020 становить 18 років 8 місяців, тому позивачу встановлено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 50% від суддівської винагороди.

Позивач, вважаючи протиправними дії в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та в частині не зарахування до стажу роботи судді періоду навчання та роботи на посаді завідувача юридичного відділу, звернулася до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

Так, положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Розділом X вищевказаного Закону № 1402-VIII визначений статус судді у відставці.

Так, за змістом статті 142 вказаного, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання, а право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, пенсії на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надається лише у разі досягнення такою особою пенсійного віку.

Як свідчить копія наказу №175-к від 21.10.2020, яка міститься в матеріалах справи позивача виключено зі штату Сьомого апеляційного адміністративного суду з 21.10.2020 у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Стосовно позовної вимоги щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді, при призначенні, нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання не врахованих відповідачем половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, що становить 2 роки п`ять місяців та 3-х років роботи за юридичною спеціальністю на посаді завідувачки юридичного відділу виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на момент призначення позивача на посаду судді (27.12.2001) питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ) від 15.12.1992 та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995.

У відповідності до положень частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №2862-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу на посаді судді не менше 10 років.

Окрім того, абзацом 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» №584/95 від 10.07.1995 (у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді) визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Частиною 2 статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Таким чином, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Водночас, спірні правовідносини виникли також з приводу зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки позивача від 03.09.1983 серії НОМЕР_2 , яка міститься в матеріалах справи, у період з 01.09.1985 до 30.06.1990 позивач навчалась на юридичному факультеті денного навчання Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка. У червні 1990 року вона отримала диплом серії НОМЕР_1 Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка за спеціальністю "Правознавство" та отримала кваліфікацію юриста.

Отже, позивач навчалася у вищому навчальному закладі на денній формі навчання у період з 01.09.1991 до 10.04.1992, половина якого (2 роки 5 місяців), на підставі викладених норм підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання. Вказане також підтверджується розрахунком стажу, здійсненим Сьомим апеляційним адміністративним судом.

З 03.01.1996 по 28.01.2002 позивач працювала завідуючою юридичним відділом виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради.

Крім того, до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до розрахунку Сьомого апеляційного адміністративного суду відноситься робота на таких посадах: завідуючою юридичним відділом виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради народних депутатів Житомирської області (у період з 03.01.1996 по 28.01.2002), судді місцевого Новоград-Волинського районного суду Житомирської області (у період з 29.01.2002 до 28.03.2004), судді місцевого Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (у період з 29.03.2004 до 27.06.2008), судді Житомирського окружного адміністративного суду (у період з 01.07.2008 до 04.01.2011), судді Житомирського апеляційного адміністративного суду (у період з 05.01.2011 до 30.09.2018), судді Сьомого апеляційного адміністративного суду (у період з 01.10.2018 до 21.10.2020). Загальна тривалість стажу становить 24 роки 1 місяць 20 днів.

Отже, встановлені обставини підтверджують факт того, що стаж роботи, який дає позивачу право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 24 роки 1 місяць 20 днів, з яких 18 років 8 місяців - робота на посаді судді; 3 роки - трудової діяльності за юридичною спеціальністю до призначення на посаду судді; 2 роки 5 місяців - половина строку стаціонарного навчання.

При цьому, відповідачем безпідставно наведений стаж роботи позивача, здобутий не на посаді судді, при призначенні щомісячного довічного утримання не зараховано, враховано лише стаж роботи на посаді судді 18 років 8 місяців.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано у повному обсязі вищевказаний стаж роботи, який підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді, відтак дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській щодо визначення стажу роботи на посаді судді позивача є протиправними.

Щодо позовної вимоги стосовно відсоткового розміру призначеного щомісячного грошового утримання, колегія суддів вказує на наступне.

Як вже зазначалось вище, частиною 3 статті 142 Закону №1402-VI визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Положеннями частини 2 статті 135 зазначеного Закону встановлено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного.

Підпунктом 4 пункту 24 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, п.23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, який передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами) - виключений з 01.01.2020 на підставі пп.16 п.1 розділу I Закону № 193-IX від 16.10.2019.

Тобто, з 01 січня 2020 працюючі на відповідній посаді судді отримують однакову суддівську винагороду, незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання.

Разом з тим, пунктом 25 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачалося, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що положення пункту 25 розділу ХІІ Закону №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 с.126 Конституції України).

Водночас, відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий пп.3.1 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий пп.2.2 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013).

Таким чином, застосування розміру 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, як того просить позивач, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, який втратив чинність на підставі Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, а пункт 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнаний неконституційним.

Розмір суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється виключно статтею 142 Закону № 1402-VIII, яка передбачає виплату довічного грошового утримання розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Колегія суддів зауважує, що вказана норма Закону № 1402-VIII неконституційною не визнавалась, а отже підстав для обрахунку розміру пенсії у розмірі 88 % (згідно норм законодавчих актів, що втратили чинність) немає.

Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що стаж роботи, що дає позивачу право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 24 років 1 місяць 20 днів, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно становити 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки з урахуванням положень частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання позивача повинно становити 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з яких 50% встановлених Законом за 20 років роботи на посаді судді та 8% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років (4 років х 2%).

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити позивачу щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 88% суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді підлягає частковому задоволенню у розмірі 58 %.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 6 статті 139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з квитанцією №0.0..1 від 23 грудня 2020 року, позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 840,80 грн. (а.с. 43).

Визначаючи розмір судових витрат, які необхідно стягнути при частковому задоволенні позовних вимог колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивачу призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди. Позивач, вважаючи протиправними дії в частині встановлення такого розміру довічного грошового утримання судді у відставці, просила зобов`язати відповідача встановити їй щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 88% суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді.

Тобто, позивач звернулась до суду із вимогою про збільшення розміру довічного грошового утримання судді у відставці на 38 %.

Проте, колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам дійшла висновку, що підстав для обрахунку розміру пенсії у розмірі 88 % немає, у зв`язку чим позовна вимога щодо зобов`язання відповідача встановити позивачу щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці підлягає частковому задоволенню у розмірі 58 % суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді. Тобто, позивачу збільшено розмір довічного грошового утримання судді у відставці лише на 8%.

Застосовуючи арифметичний підхід до визначення відсоткового співвідношення заявленим позовним вимогам відносно задоволених, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати метод пропорції . Так, 38% - 840 грн., а 8% - Х грн.; 8*840/38= 176,84.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,84 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та в частині не зарахування до стажу роботи судді ОСОБА_1 , що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1985 по 30.06.1990, що становить 2 роки п`ять місяців та 3 роки роботи за юридичною спеціальністю на посаді завідувачки юридичного відділу виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради з 03.01.1996 по 28.01.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1985 по 30.06.1990, що становить 2 роки п`ять місяців та 3 роки роботи за юридичною спеціальністю на посаді завідувачки юридичного відділу виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради з 03.01.1996 по 28.01.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 58% суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, починаючи з 22.10.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 22.10.2020 в розмірі 58% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 22.10.2020 до моменту здійснення перерахунку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 176,84 (сто сімдесят шість гривень вісімдесят чотири копійки) судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.