Справа № 160/1291/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року Справа № 160/1291/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
26.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення автоматичного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , судді у відставці, та самостійної перевірки розрахунку виплати в залежності від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області № Б-с-1476 від 05.10.2020, №Б-с-1731 від 06.11.2020 у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру, виключивши нараховану та виплачену суму щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 вересня 2020 року і по 01 листопада 2020 року; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , суму витрат зі сплати судового збору; допустити до негайного виконання рішення в частині виплати в межах нарахованого місячного платежу; у відповідності до вимог ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її Правлінню Пенсійного фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області закону.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Верховної Ради України №1396-І від 11.12.2003 року та наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за № 372-К від 29.12.2004 року, позивача звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, у зв`язку з поданням заяви про відставку, та у відповідності до ст. 43 Закону України "Про статус суддів" призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого судді. 11.12.2020 року, з підстав передбачених ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надало йому довідку № Б-с-1909 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 06.10.2020 року, 10.11.2020 року та 22.12.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з довідкою № Б-с-1476 від 05.10.2020 року, №Б-с-1731 від 06.11.2020 року, № Б-с-1909 від 11.12.2020 року Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області. Позивач вважає, що відповідач ухилився від здійснення автоматичного перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання за вересень-листопад 2020 року. Таким чином, вважаючи подібні дії протиправними, позивач звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
01.03.2021 року позивачем було подано письмову відповідь на відзив на позов, в якій зазначив, що доводи відповідача викладені у відзиві є безпідставними, та не містять у собі належних юридично-обґрунтованих підстав для заперечення на відзив, а тому не можуть бути прийнятими до уваги судом. А також підтримав позицію викладену в позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається, із матеріалів справи, постановою Верховної Ради України № 1396-1У від 11.12.2003 року «Про звільнення суддів» та наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за № 372-К від 29.12.2003 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, відраховано зі штату суддів та призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Суддівській стаж позивача на час виходу у відставку в грудні 2003 року складав 23 роки, розмір його щомісячного довічного грошового утримання складає 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді.
Позивач з лютого 2020 року по грудень 2020 року кожного місяця отримував довідки від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
При цьому, судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявами про проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наданих довідок.
Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачеві відмовлялось у проведенні перерахунку грошового утримання на підставі поданих ним заяв та довідок.
Відмови у проведенні перерахунку грошового утримання були оскаржені позивачем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року в адміністративній справі №160/7202/20 позовні вимоги позивача задоволено: визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.04.2020 за №36.1/03-8/18 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 27.02.2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області від 26.02.2020 року №Б-с-417, з урахуванням фактично виплачених сум за період з 18.02.2020 року по 29.02.2020 року.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року в адміністративній справі №160/7202/20 відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі №160/10069/20 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 за його заявою №2732 від 15.09.2020 року у строки визначені чинним законодавством та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 07.09.2020 року №Б-с-1338, №Б-с-1339, №Б-с-1340, №Б-с-1341, №Б-с-1341, №Б-с-1343, №Б-с-1344, №Б-с-1345, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

Рішення суду в адміністративній справі №160/10069/20 відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили 23.11.2020 року згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.

06.10.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці до якої додав довідку видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 05.10.2020 року №Б-с-1476 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана довідка видана позивачу на підставі ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року, рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, про те, що станом на 01.10.2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 104 049, 00 грн.

Рішенням Відділу з питань перерахунків пенсії № 4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у проведенні перерахунку № 197/03-8/18 від 07.10.2020 року відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідки від 05.10.2020 № Б-с-1476, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з посиланням, зокрема на те, що суддям у відставці, яким за зверненням до 18.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено з 01.01.2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у разі збільшення розміру суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

10.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці до якої додав довідку видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 06.11.2020 року №Б-с-1731 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказана довідка видана позивачу на підставі ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року, рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, про те, що станом на 01.11.2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 104 049, 00 грн.

Рішенням Відділу з питань перерахунків пенсії № 4 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у проведенні перерахунку від 11.11.2020 року відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідки від 06.11.2020 № Б-с-1731, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з посиланням, зокрема на те, що суддям у відставці, яким за зверненням до 18.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено з 01.01.2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у разі збільшення розміру суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано довідку від 05.01.2021 року, видану начальником відділу опрацювання пенсійної документації №3 управління питань виплати пенсії, з якої відомо, що позивачу виплачувалось за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року щомісячно 40 740,13 грн.

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що рішенням про перерахунок пенсії №20 від 18.12.2020 року позивачу з лютого 2020 року призначено грошове забезпечення у розмірі 58 333,87 грн. виходячи з 56%.

Не погоджуючись з діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому суддя у відставці, який досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах зазначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами 4, 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Суді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI"Про судоустрій і статус суддів".

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI"Про судоустрій і статус суддів" (п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX"Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Позивач просив здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що 18.12.2020 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по адміністративній справі № 160/10069/20, відповідачем з 18.02.2020 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді здійснено виходячи із 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та складає суму у розмірі 58 333,87 грн. (основний розмір від середнього заробітку 58 267,44 грн.+ підвищення дітям війни 66,43 грн.).

Суд зазначає, що стаж роботи позивача суддею складає більше 23 років, що підтверджується матеріалами справи, тому загальний процент розрахунку пенсії від заробітку склав 56 %.

При визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 56%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 6% (3 * 2% за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Отже, розмір грошового утримання становить 58 267,44 грн. (104049 грн. /100*56)

Щодо посилання позивача на те, що за ним на момент виходу на пенсію було визнано право на розмір щомісячного грошового утримання в розмірі 86 % від суддівської винагороди, суд вважає необґрунтованим, оскільки це стосувалось виключно розміру щомісячного грошового утримання, обрахованого відповідно до Закону №2453-VI від 07.07.2010р. та не може прийматись до уваги при обрахунку розміру щомісячного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VIII від 02.06.2016 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року по адміністративній справі № 160/10069/20, судом зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак, без застосування 86% заробітної плати працюючого судді.

При цьому, не заперечуючи право позивача на перерахунок його грошового утримання, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про здійснення перерахунку грошового утримання на підставі довідок від 05.10.2020 року та від 06.11.2020 року, оскільки відповідачем на виконання рішення суду від 23.10.2020 року вже було здійснено відповідний перерахунок з 18.02.2020 року довічно, в свою чергу розмір грошового забезпечення, що визначений в наданих довідках містить ідентичну інформацію про те, що суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 104 049, 00 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Щодо вимоги позивача відповідно до частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України постановити окрему ухвалу і направити її на адресу Правління Пенсійного фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (частина друга статті 249 КАС України).

Стаття 249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Суд зауважує, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними.

Відтак, судом не встановлено підстав для постановлення окремої ухвали та направлення до пенсійного органу, для реагування та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, притягнення до відповідальності посадових осіб Головного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області винних у грубих порушеннях норм пенсійного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.12.2020 року у справі №1.380.2019.006060.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська