Справа № 640/9752/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9752/20 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Офіса Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Офіса Генерального прокурора (далі - відповідач, Офіс ГП) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання скасувати затверджений прокурором міста Києва висновок службового розслідування і призначити додаткове службове розслідування.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що бездіяльність Генерального прокурора полягає у нескасуванні висновку службового розслідування. Вказує, що рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства; викладенні в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать нормам Конституції України, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, грубо порушують її права.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 02 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постанови нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не надано правової оцінки доводам про те, що висновки службового розслідування не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час його проведення. Наголошує, що місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування матеріалів службового розслідування, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, проте рішення суду має бути скасовано із закриттям провадження у справі, з таких підстав.

Судом установлено, що комісією прокуратури міста Києва на підставі наказа прокурора міста Києва проведено службове розслідування щодо можливого нанесення тілесних ушкоджень прокурором ОСОБА_2 прокурору ОСОБА_1 і спричиненні їй тілесних ушкоджень.

За результатами розслідування комісією 13 грудня 2019 року складено висновок, який затверджений того ж дня прокурором міста Києва.

За результатами ознайомлення з висновком службового розслідування, ОСОБА_1 направила на адресу Генеральної прокуратури України зауваження щодо об`єктивності та повноти проведеного розслідування та оскаржила дії і бездіяльність голови та членів комісії, а також особи, яка затвердила висновок.

Зазначену скаргу направлено для організації розгляду виконувачу обов`язків прокурора міста Києва.

За результатами її розгляду листом від 05 лютого 2020 року позивача повідомлено, що підстави для скасування висновку службового розслідування відсутні.

Уважаючи таку бездіяльність протиправною, 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 оскаржила її Генеральному прокурору України.

За результатами розгляду скарги листом від 03 квітня 2020 року позивача повідомлено, що Генеральний прокурор не вбачає підстав для скасування оскаржуваного висновку службового розслідування та призначення додаткового службового розслідування.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач 25 березня 2020 року подала повторну скаргу на бездіяльність прокурора міста Києва.

Листом від 03 квітня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами розгляду її попереднього звернення не встановлено підстав для скасування висновка службового розслідування. Також проінформовано, що заявник має право самостійно звернутися із дисциплінарною скаргою до відповідного органа, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів.

Уважаючи таку бездіяльність протиправною, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що службове розслідування є повним, а його висновки відповідають фактичним обставинам, будь-яких порушень Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, що суттєво вплинули чи могли вплинути на його результати, судом не встановлено. Наведені позивачем доводи про нібито незазначення у тексті висновка як підстави для проведення службового розслідування її рапорта, незгода з форматом викладення фактичних обставин та висновком про те, що зібраними матеріалами не підтверджується втручання в її діяльність як прокурора, не є підставою для скасування висновку службового розслідування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається зі зміста позовної заяви, звертаючись із вимогами про визнання протиправною бездіяльності, ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача скасувати висновок службового розслідування, затверджений прокурором міста Києва 13 грудня 2019 року.

Аналізуючи доводи позовної заяви та надані позивачем пояснення під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що метою звернення до суду фактично є скасування висновка службового розслідування.

Разом з тим, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на нього Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України , заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі Меньшакова проти України , заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Колегія суддів зазначає, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо скасування такого висновку, у зв`язку із чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За правилом пункта 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, спір щодо оскарження бездіяльності Генерального прокурора по нескасуванню висновка службового розслідування не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 826/13810/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 815/3366/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 808/965/17 та від 10 лютого 2021 року у справі №640/9600/20.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 33, 34, 238, 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 19 травня 2021 року.)