Справа № 640/4003/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Київ № 640/4003/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника відповідача Кравченко О.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній»
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві як відокремленого підрозділу
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кодом на Лівобережній» (далі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у м. Києві (код за , адреса місцезнаходження: вулиця ІІІолуденка, будинок 33/19, м. Київ, 04655, м. Київ) від 19.12.2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 7 491 483 грн., з яких за податковим зобов'язанням +5 993 186 грн. та за штрафними санкціями +1 498 297 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у м. Києві (код за , адреса місцезнаходження: вулиця (Шолуденка, будинок 33/19, м. Київ, 04655, м. Київ) від 19.12.2018 року № , яким зменшена сума від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І півріччя 2018 р. у розмірі 137 943 125 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у м. Києві (код за , адреса місцезнаходження: вулиця ІІІолуденка, будинок 33/19, м. Київ, 04655, м. Київ) від 19.12.2018 року № , яким застосовано до Товариства штраф у розмірі 5,90 грн. за порушення строку реєстрації податкової накладної;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у м. Києві (код за , адреса місцезнаходження: вулиця ІІІолуденка, будинок 33/19, м. Київ, 04655, м. Київ) від 19.12.2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 018 грн., з яких 6 414 грн. за податковим зобов'язанням та 1 604 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» до Головного управління ДФС у м. Києві у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у м. Києві (код за , адреса місцезнаходження: вулиця ІІІолуденка, будинок 33119, м. Київ, 04655, м. Київ) від 19.12.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 018 грн., з яких 6 414 грн. за податковим зобов'язанням та 1 604 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комод на Лівобережній" задоволено у повному обсязі; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №.

Додатковим Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 року стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» (02002, м. Київ, вул. Митрополита Андрея Шептицького, 4, літера А, офіс №14, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код 39439980) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 65 940 грн. 00 коп. (шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот сорок гривень 00 копійок); в іншій частині заяву залишено без задоволення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишено без задоволення; рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2019 - залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.12.2018 року № та №, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що пункт 7 П(С)БО 15 містить вичерпний перелік доходів платника податків та не вирізняє такий вид доходу, як дохід від дисконтування кредиторської заборгованості платником податків. Зазначені пункти 11 та 14 П(С)БО 28 стосуються активів платника податків, а не його кредиторської заборгованості, а тому, не підлягають застосуванню до позивача, що спростовує доводи податкового органу щодо наявності порушень у цій частині. Також судом в обґрунтування рішення зазначено, що застосування національних стандартів не дозволяє застосування Міжнародних стандартів фінансової звітності у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. У зв`язку з тим, що позивач застосовує національні стандарти бухгалтерського обліку, посилання контролюючого органу на міжнародні стандарти є протиправними та не відповідають положенням Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Платник податків, який здійснює ведення бухгалтерського обліку за національними стандартами не має обов`язку дисконтувати кредиторське зобов`язання. При розрахунку суми амортизації фінансового інструмента за договорами позики № Т-190609 та № К-090608, відповідач не врахував суму сплачених відсотків, що є обов`язковим для врахування при дисконті.

Додатковою Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат під час розгляду справи №640/4003/19 в Шостому апеляційному адміністративному суді - задоволено частково; прийнято додаткову постанову за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; стягнуто на користь Товариства в обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві () 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції; В іншій частині заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат під час розгляду справи в Шостому апеляційному адміністративному суді відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.07.2020 року касаційні скарги Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.12.2018 року № 161926 від 19.12.2018 року № та у цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 року залишено без змін; додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 року та додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 року скасовано.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог, Верховним Судом звернуто увагу, що для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов'язковою визнана сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців.

Верховним Судом зазначено, що надаючи оцінку спірним правовідносинам судами попередніх інстанцій було залишено поза увагою наведене вище, та не взято до уваги те, що укладення Додаткових угод та пролонгація зобов'язань не може вплинути на зміну статусу такої заборгованості станом на дату балансу.

Тобто, для правильного вирішення даного спору суду першої інстанції необхідно встановити, чи на дату балансу, а саме станом на 31 грудня 2017 року, зобов'язання за договорами позики були довгостроковими чи короткостроковими, оскільки від цього залежить, чи підлягають зобов'язання дисконтуванню, чи ні. Крім того, суду необхідно перевірити правильність здійснення розрахунку дисконтування.

Крім того, посилання позивача як на підставу для задоволення позовних вимог, на відсутність методології нарахування дисконтування Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки існують загальні методи здійснення розрахунку дисконтування, а саме, Міжнародні стандарти для розрахунку дисконту.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №640/4003/19.

Ухвалою Окружного адміністративного судочинства України від 19.08.2020 року прийнято адміністративну справу до провадження суддею Маруліною Л.О., ухвалено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 23.09.2020 року.

Через канцелярію суду 09.09.2020 року представником позивача подано клопотання про долучення письмового доказу до матеріалів справи.

Через канцелярію суду 09.09.2020 року представником позивача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Через канцелярію суду 21.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 21.09.2020 року прибув представник відповідача.

Судом задоволено клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та призначено наступну дату на 30.11.2020 року.

Через канцелярію суду 05.10.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив.

У підготовче засідання прибули представники сторін.

Судом здійснено процесуальне правонаступництво відповідача.

Представником позивача зазначено про звернення до експерта з метою надання останнім висновку, який позивач має намір долучити до матеріалів справи.

Судом відкладено підготовче засідання до 28.01.2021 року.

У підготовче засідання 28.01.2021 року прибули представники сторін.

Представником позивача заявлено клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою надання часу для отримання висновку експерта та подання його до суду для долучення до матеріалів справи.

Судом відкладено підготовче засідання на 01.03.2021 року.

Через канцелярію суду 25.02.2021 року представником відповідача подано клопотання про виклик свідка.

Через канцелярію суду 26.02.2021 року представником позивача подано заяву про відкладення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 01.03.2021 року прибув представник відповідача.

У зв'язку із неявкою представника позивача судом відкладено підготовче засідання на 25.03.2021 року.

У підготовче засідання 25.03.2021 року прибули представники сторін.

Представником позивача подано суду висновок експерта для долучення до матеріалів справи та клопотання про розгляду справи в письмовому провадженні.

Судом постановлено на вирішення заяву про виклик свідка. Заслухавши представників сторін, у задоволенні заяви відповідача про виклик свідка відмовлено.

Судом поставлено на обговорення питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Присутні в засіданні представники сторін проти закінчення підготовчого провадження не заперечують.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.04.2021 року.

Через канцелярію суду 06.04.2021 року представником відповідача подано заперечення на висновок експерта від 11.01.2021 року №СЕ-19-20/37930-ЕК.

Через канцелярію суду представником позивача подано заяву по суті справи (щодо поданих відповідачем заперечень на висновок експерта).

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 08.04.2021 року справу №640/4003/19 знято з розгляду у зв'язку із перебування судді на лікарняному.

Наступне судове засідання призначено на 19.05.2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

У судове засідання 19.05.2021 року прибув представник відповідача.

З огляду на неявку представника позивача у судове засідання з огляду на заявлене клопотання пор здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження, поданого через канцелярію суду 18.05.2021 року, з матеріалів справи судом встановлено наступне.

Позивачем позов підтримано, в обґрунтування якого з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 року, зазначено, що зобов'язання позивача перед кредиторами Toplacon Enterprises Limited (Кіпр) і Merocom Consulting Limited (Кіпр) станом на дату балансу 31.12.2017 року є короткостроковими, з огляду на що, позивач не мав обов'язку дисконтувати поточне зобов'язання та визначати його амортизовану вартість. В свою чергу, розрахунок амортизованої вартості зобов'язання (нарахування амортизації на дисконт) стосується лише довгострокових зобов'язань, що підтверджується положеннями законодавства України - Положеннями (стандартом) бухгалтерського обліку (далі також - П(С)БО) 13 та 11.

З огляду на викладене, висновки відповідача у Акті перевірки щодо наявного у позивача обов'язку нарахування дисконту за 2017 рік є протиправними, як і розрахунок амортизованої вартості фінансових зобов'язань за спірний період.

Крім того, позивач вважає неправомірним нарахування дисконту у 2016 році, оскільки зобов'язання виникло у 2008 році, яке позивачем визнавалося частково.

Так, зобов'язання підлягає відображенню за справедливою вартістю саме на дату його визнання, з огляду на що, відповідачем не мало бути нараховано позивачу дисконт на дату балансу 31.12.2016 року.

Крім того, позивачем звернуто увагу, що вплив дисконтування на об'єкт оподаткування здійснюється з 01.01.2015 року, оскільки, відповідно до положень Податкового кодексу України до цієї дати об'єкт оподаткування визначався шляхом зменшення суми доходів на суму витрат звітного періоду.

Зокрема, позивачем наголошується на помилковість застосованої відповідачем формули для обчислення складних відсотків при визначенні позивачу дисконту.

Також, при розрахунку амортизаційної вартості за договором Т-190609 з Toplacon Enterprises Limited (Кіпр) відповідачем не враховано суму сплачених позивачем відсотків, при цьому з акту перевірки вбачається, що відповідачем встановлено сплату позивачем відсотків за користування позикою на користь нерезидента.

Окрім цього, відповідачем застосовано неправильну середньозважену ставку Національного банку України по довгострокових кредитах у валюті за 2016 рік у розмірі 9,7 % станом на 31.12.2016 року, в той час, як станом на грудень 2016 року середньозважена ставка по довгострокових кредитах строком більше 5 років у валюті долар США була закріплена на рівні 10,7 %.

Серед іншого, на переконання позивача, відповідачем помилково трактується зміст пункту 8 П(С)БО 11 (у редакції від 18.03.2014 року) в частині твердження, що «зобов'язання, на яке нараховуються відсотки та які підлягають погашенню протягом 12 місяців з дати балансу слід розглядати як довгострокове», залишаючи поза увагою умову обов'язкової наявності угоди про пролонгацію зобов'язання станом на дату затвердження фінансової звітності.

Таким чином, оскільки на дату балансу 31.12.2017 року строки погашення за зобов'язаннями позивача становили менше 12 місяців та угоди про пролонгацію були відсутні, такі зобов'язання є короткостроковими, що спростовує висновки відповідача, викладені в акті перевірки.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні, проти позову заперечує, оскільки спірною перевіркою встановлено, що термін погашення кредиту при оформленні первісних кредитних договорів був більше одного року, що дає змогу відповідачу стверджувати про довгостроковий характер зобов'язань ТОВ «Комод на Лівобережній», з огляду на що, з урахуванням статистичної звітності банків України, відповідно до якої, середньозважена ставка по довгострокових кредитах у валюті станом на 31.12.2016 року становить 9,7%, податковим органом розраховано вартості майбутніх платежів (фінансового доходу від дисконтування суми заборгованості) станом на 31.12.2016 року.

Також, представником відповідача заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва відповідача у справі на відокремлений підрозділ ГУ ДПС у м. Києві.

Вирішуючи клопотання щодо процесуального правонаступництва, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Таким чином, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Заслухавши представника відповідача, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 19.05.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

У період з 31.10.2018 року по 20.11.2018 року ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Комод на Лівобережній» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 липня 2016 року по 30 червня 2018 року, валютного - за період з 1 липня 2016 року по 30 червня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 липня 2016 року по 30 червня 2018 року, за результатами якої 27.11.2018 року складено Акт №734/26-15-14-01-04/33551208 (далі також - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Комод на Лівобережній», зокрема:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), пункту 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 (далі - П(С)БО 15), пунктів 30, 31 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №559 від 30 листопада 2001 року (далі - П(С)БО 13), пункту 11, 14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 року № 817 (далі - П(С)БО 28), в наслідок чого, встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком за І півріччя 2018 року на загальну суму 137 943 125 грн, та заниження податку за 2016 рік на загальну суму 5 993 186 грн;

- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, а саме: заниження податку з доходу нерезидента у загальному розмірі 6414 грн, у тому числі за 2016 рік - 1270 грн., за І квартал 2017 рік - 1081 грн., за І півріччя 2017 рік - 1589 грн., за III квартал 2017 рік - 624 грн., за 2017 рік - 2945 грн. та за І квартал 2018 рік - 1130 грн., за І півріччя 2018 рік - 2199 грн.

На підставі Акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві 19.12.2018 року прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 7 491 483 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 5 993 186 грн. та за штрафними санкціями - 1 498 297 грн.; №, яким зменшена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І півріччя 2018 року у розмірі 137 943 125 грн.

Вважаючи прийняті відповідачем 19.12.2018 року податкові повідомлення-рішення протиправними, ТОВ «Комод на Лівобережній» звернулося до суду з позовом про їх скасування.

Згідно з частиною п'ятою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, додаткові пояснення, заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Спірною перевіркою та судами в межах розгляду справи №640/4003/19 встановлено, що 19.06.2009 року між ТОВ «Комод на Лівобережній» (позичальник) та компанією «Toplicon Enterprises Limited» (Кіпр) (кредитодавець) укладено договір № Т-190609, предметом якого є надання кредиту - поповнення оборотних коштів, придбання активів та здійснення господарської діяльності. Загальна сума кредиту - 8 300 000 доларів США. Відсоткова ставка 11% річних. Строк погашення - 1 серпня 2013 року.

Головним управлінням Національного банку України по місту Києву і Київській області видано реєстраційне свідоцтво від 18.09.2009 року № 09-204/17846 (№ 11450).

Згідно з додатком до реєстраційного свідоцтва від 15.07.2011 року № 09-204/12326, внесено зміни: процентна ставка змінена на 3% річних.

До перевірки надано Додаткову угоду від 14.05.2013 року № 3 до договору позики від 19.06.2009 року № Т-190609 відповідно до якої, строк дії договору - 1 серпня 2018 року.

До перевірки надано Додаткову угоду від 12.05.2014 року № 4 до договору позики від 19.06.2009 року № Т-190609, якою внесено зміни реквізитів банку та Додаткову угоду від 12.06.2018 року № 5 до договору позики від 19.06.2009 року № Т-190609 відповідно до якої, строк дії договору - 1 серпня 2025 року.

Згідно з даних бухгалтерського обліку, станом на 1 липня 2016 року ТОВ «Комод на Лівобережній» мало кредиторську заборгованість тіла кредиту за договором від 19 червня 2009 року № Т-190609 у сумі 8 300 000 доларів США (еквівалент 206291594,70 грн).

Перевіркою встановлено, що у періоді, який перевірявся, позивач не отримував кошти за договором від 19.06.2009 року № Т-190609.

У періоді, що перевірявся, ТОВ «Комод на Лівобережній» сплатило відсотки користування кредитом компанії «Toplicon Enterprises Limited» (Кіпр) у сумі 605 000 доларів США (еквівалент 16 035 328, 44 грн).

Станом на 30.06.2018 року, ТОВ «Комод на Лівобережній» мало кредиторську заборгованість тіла кредиту за договором від 19.06.2009 року № Т-190609 у сумі 8300000 доларів США (еквівалент 218 518 200 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства.

Крім того, 09.06.2008 року між ТОВ «Комод на Лівобережній» (позичальник) та компанією «Merocom Consulting Limited» (Кіпр) (кредитодавець), укладено договір № К-090608, предметом якого є надання кредиту - поповнення оборотних коштів, придбання активів та здійснення господарської діяльності. Загальна сума кредиту склала 4150000 доларів США. Відсоткова ставка 11% річних. Строк погашення - 1 серпня 2013 року.

Головним управлінням Національного банку України по м. Києву і Київській області видано реєстраційне свідоцтво від 30.07.2008 року № 10-201/14605.

Згідно з додатком до реєстраційного свідоцтва від 25.02.2009 року №09204/3881, внесено зміни: загальна сума договору змінена на 12450000 доларів США.

Згідно з додатком до реєстраційного свідоцтва від 19.11.2009 № 09204/24911, внесено зміни: загальна сума договору змінена на 4 150 000 доларів США.

Згідно з додатком до реєстраційного свідоцтва від 18.07.2011 року № 09 204/12444, внесено зміни: процентна ставка змінена на 3% річних.

До перевірки надано Додаткову угоду від 14.05.2013 року № 6 до договору позики від 09.06.2008 року № К-090608, відповідно до якої, строк дії договору - 1 серпня 2018 року, обслуговуючий банк - ПАТ «Мета Банк».

У періоді, що перевірявся, позивач від компанії «Merocom Consulting Limited» (Кіпр) кредитні кошти не отримував.

Станом на 01.07.2016 року, згідно даних бухгалтерського обліку, у позивача встановлено кредиторську заборгованість тіла кредиту за договором 19.06.2009 № Т-190609 у сумі 4 150 000 доларів США (еквівалент 103 145 797,35 грн). В періоді, який перевірявся, ТОВ «Комод на Лівобережній» кредитні кошти компанії «Merocom Consulting Limited» (Кіпр) не повертались, відсотки за користування кредитом не сплачувались.

Станом на 30.06.2018 року, позивач мав кредиторську заборгованість тіла кредиту за договором від 09.06.2008 року № К-090608 у сумі 4 150 000 доларів США (еквівалент 109259100 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства.

Під час проведення перевірки, контролюючим органом встановлено, що позивачем не визначено та не відображено фінансовий дохід - від дисконтування кредиторської заборгованості за договором фінансової позики від 19.06.2009 року №Т-190609, укладеним з компанією Toplicon Enterprises Limited (Кіпр) у загальному розмірі 127 586 329 грн. та за договором позики від 09.06.2008 року № К-090608, укладеним з Merocom Consulting Limited (Кіпр) у загальній сумі 63 793 178 грн., а також не здійснено амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

Підпунктом 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об'єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

П(С)БО 13 визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Згідно визначених понять у пункті 4 вказаного Положення, фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансове зобов'язання - контрактне зобов'язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Приписами пункту 6 П(С)БО 13 визначено, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов'язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13, фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов'язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов'язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов'язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: 30.1 дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; 30.2 фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; 30.3 фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; 30.4 фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Пунктом 31 П(С)БО 13 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов'язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов'язань, призначених для перепродажу, і зобов'язань за похідними фінансовими інструментами.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15.

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 7 П(С)БО 15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Відповідно до пункту 11 П(С)БО 28, теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п'яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п'яти років.

За приписами пункту 14 П(С)БО 28, ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

З метою упорядкування роботи підконтрольних установ та роз'яснення питань належного обліку дебіторської та кредиторської заборгованості Національним банком України підготовлено Лист від 17.08.2004 року № 12-111/1226-8366 «Щодо бухгалтерського обліку пролонгації кредитних та депозитних договорів», в якому, зокрема, вказано, що відповідно до Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 30 "Розкриття інформації у фінансових звітах банків та подібних фінансових установ", банки повинні відображати в бухгалтерському обліку інформацію про активи та зобов'язання через групування їх за строками погашення. З посиланням на Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України (неодноразово пізніше затверджувалися у відповідній редакції) НБУ у вказаному листі наголошував на відображенні в бухгалтерському обліку кредитних та вкладних (депозитних) операцій за відповідними рахунками з обліку короткострокової або довгострокової заборгованості залежно від строку, що визначається від дати підписання договору до дати їх погашення. Також звертав увагу, що операція з пролонгації кредиту (депозиту) на термін, що не перевищує 12 місяців, в бухгалтерському обліку відображається за рахунками короткострокових кредитів (депозитів). Якщо ж термін продовження дії перевищує один рік - за рахунками довгострокових кредитів (депозитів).

Поряд з тим, з метою підвищення якості контрольно-перевірочних заходів ризикових операцій під час перевірок окремих питань обліку дебіторської і кредиторської заборгованості Державною фіскальною службою України від 18.06.2018 року видано Лист №18311/7/99-99-14-03-03-17 «Про перевірки окремих питань обліку дебіторської та кредиторської заборгованості», яким надано відповідні рекомендації працівникам контролюючих органів щодо належного проведення відповідних перевірок.

Так, зокрема, відповідно до пункту 4 вказаного Листа при проведенні перевірок платників податків доцільно дослідити питання відображення фінансового доходу від дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

Окремо в листі звернуто увагу на наступні положення, що регламентують відповідні правовідносини.

Так, відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20 (далі - П(С)БО 11), довгострокові зобов'язання - всі зобов'язання, які не є поточними зобов'язаннями.

Згідно із пунктом 10 П(С)БО 11, довгострокові зобов'язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за теперішньою вартістю.

За приписами пункту 4 П(С)БО 11, теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів.

Пунктом 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.04.2000 року № 9 (далі - П(С)БО 12), визначено терміни:

амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з урахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії);

ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов'язання) та вартості її погашення;

метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток.

У пункті 4 П(С)БО 12 зазначено, що фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю.

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно (пункт 8 П(С)БО 12).

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

За приписами пункту 10 П(С)БО 12, різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Відповідно до пункту 11 П(С)БО 28, теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються, виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п'яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п'яти років.

Згідно з пунктом 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Відповідно до пункту 10 П(С)БО 12, сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

Враховуючи вищенаведене, важливим є питання не лише відображення доходу від дисконтування кредиторської заборгованості (або витрат від дисконтування дебіторської заборгованості) в момент її виникнення, а й проведення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

Для визначення теперішньої вартості (дисконтування) ДФС пропонується наступна формула:

PV = FV : (1 + i)n

де: FV- майбутня вартість;

PV - теперішня вартість;

і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ);

n - строк (число періодів).

Вбачається, що значення об'єкта "n" підносить суму "(1 + i)" до ступеня, рівного його значенню, а не помножує цю суму на своє значення.

При цьому, посилання на нормативні джерела, з яких вбачається можливість (необхідність) застосування саме такої ефективної ставки, у листі ДФС України відсутні.

Отже, при здійсненні бухгалтерського обліку заборгованості за отриманою позикою першочерговим є визначення її статусу.

Як уже зазначено вище, згідно з П(С)БО 11, зобов'язання поділяються на довгострокові та поточні. Пунктом 4 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов'язання - це зобов'язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців починаючи з дати балансу.

В свою чергу, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов'язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Відповідно до пункту 4 П(С)БО 11, довгострокові зобов'язання - це всі зобов'язання, які не є поточними.

Пунктом 8 П(С)БО 11 передбачено, що зобов'язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов'язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов'язання на довгострокове.

Отже, для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов'язковою визнана сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців.

Відповідно до змісту Додаткової угоди від 14.05.2013 року № 6 до Договору позики від 09.06.2008 року № К-090608, укладеного із Merocom Consulting Limited, викладено пункт 2.1 Договору №К-090608 від 09.06.2008 року у наступній редакції: « 2.1 Кредит повинен бути повернутий Кредитодавцю в повному обсязі до « 01» серпня 2018 року. Повернення Кредиту провадиться шляхом перерахування зазначеної вище грошової суми на розрахунковий рахунок Кредитодавцю.».

Згідно із змістом Додаткової угоди від 14.05.2013 року № 3 до Договору позики від 19.06.2009 року № Т-190609, укладеного із Toplicon Enterprises Limited, викладено пункт 2.1 Договору № Т-190609 від 19.06.2009 року у наступній редакції: « 2.1 Кредит повинен бути повернутий Кредитодавцю в повному обсязі до « 01» серпня 2018 року. Повернення Кредиту провадиться шляхом перерахування зазначеної вище грошової суми на розрахунковий рахунок Кредитодавцю.».

Так, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що станом на дату балансу - 31.12.2017 року позивачем не укладалося інших угод про пролонгацію Договору позики від 09.06.2008 року № К-090608 та Договору від 19.06.2009 року № Т-190609.

Крім цього, станом на 31.12.2017 року строк погашення за Додатковою угодою від 14.05.2013 року № 6 та Додатковою угодою від 14.05.2013 року № 3 становить менше 12-ти місяців, а саме? вісім календарних місяців.

Зазначене свідчить про те, що зобов'язання позивача за Договорами № Т-190609 від 19.06.2009 року та №К-090608 від 09.06.2008 року станом на дату балансу 31.12.2017 року є короткостроковими, з огляду на що, не підлягають дисконтуванню, як і не підлягає нарахуванню амортизація на дисконт за 2017 рік та І півріччя 2018 року.

Отже, відповідач дійшов хибного висновку щодо довгострокового характеру зобов'язань позивача та про протиправність нарахування відповідачем позивачу доходу за 2017 рік у загальному розмірі 12 601 419 грн. та за І півріччя 2018 року у розмірі 7 540 101 грн.

Щодо нарахування дисконту позивачу у 2016 році, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 року №640/4003/19 Судом зазначено: «… При складені фінансової звітності платникам податків доцільно приділяти особливу увагу питанню правильності бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості, адже помилки при відображенні фінансового доходу або витрат від дисконтування довгострокової кредиторської/дебіторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу можуть призвести до неправильного відображення об'єкта оподаткування, тому як базис до визначення правильності висновків судів попередніх інстанцій слід уважно проаналізувати, як саме врегульоване це питання на рівні національних стандартів бухгалтерського обліку. …».

Таким чином, відображення доходу від дисконтування здійснюється в момент визнання позики (відображення отриманої позики як зобов'язання в бухгалтерському обліку (зокрема, по кредиту рахунку 50).

Відповідно до Акта перевірки, податковим органом виявлено, що станом на 01.07.2016 року, згідно з даних бухгалтерського обліку, у ТОВ «Комод на Лівобережній» встановлено кредиторську заборгованість тіла кредиту за договором від 19.06.2009 року №Т-19609 в сумі 4 150 000,00 дол. США (еквів. 103 145 797,35 грн.).

ГУ ДФС у м. Києві зазначено, що в періоді, який перевірявся, ТОВ «Комод на Лівобережній» кредитні кошти компанії Merocom Consulting Limited (Кіпр) не поверталися, відсотки за користування кредитом не сплачувалися.

Станом на 30.06.2018 року у ТОВ «Комод на Лівобережній» кредиторська заборгованість тіла кредиту за Договором від 09.06.2008 року №К-090608 в сумі 4 150 000, 00 дол. США (еквів. 109 259 100, 00 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства.

У матеріалах справи міститься долучений позивачем 13.06.2019 року Висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.06.2019 року №19/13/2-40/СЕ/19, який відповідає вимогам, встановленим статтям 90, 101, 104 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно змісту цього Висновку експерта, в межах запитання «Чи підтверджуються документально висновки, викладені в акті Головного управління ДФС у м. Києві від 27.11.2018 року 3734/26-15-1-01-04/33551208 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Комод на Лівобережній» податкового законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2018 року, валютного - за період з 01.07.2016 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.07.2016 року по 30.06.2018 року, у частині заниження податку на прибуток за 2016 рік ?» експертом досліджено наступні матеріали: в якості даних програмного забезпечення 1-С Підприємство, 7.7, Картку рахунку 506 «Кредити: Merocom Consulting Limited за 01.01.08-30.06.18», який згідно з Інструкцією про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку [8], який є субрахунком рахунку 50 «Довгострокові позики» та призначений для відображення в бухгалтерському обліку сум довгострокової заборгованості щодо зобов'язання із залучення позикових коштів (крім кредитів банків), відповідно в національній та іноземній валютах.

Із зазначеної Картки рахунку встановлено відображення ТОВ «Комод на Лівобережній» в період з 07.08.2008 року по 13.10.2008 року кредитних коштів за Договором 3К-090608 від 09.06.2008 року в розмірі 4 150 000, 00 дол. США, в тому числі: 07.08.2008 року - 300 000,00; 19.08.2008 року - 600 000, 00; 05.09.2008 року - 600 000,00; 19.09.2008 року - 600 000,00; 26.09.2008 року - 600 000, 00; 02.10.2008 року - 600 000,00; 06.10.2008 року - 600 000,00; 13.10.2008 року - 250 000,00. Повернення кредитних коштів Кредитодавцеві не встановлено.

Таким чином, експертом встановлено, що згідно з Карткою рахунку 506 кредиторська заборгованість ТОВ «Комод на Лівобережній» по кредиту за Договором від 09.06.2008 року №К-090608 станом на 30.06.2018 року становить 4 150 000, 00 дол. США, що еквівалентно 108 685 055,50 грн.

Отже, суми кредиторської заборгованості, встановлені у Акті перевірки, є визнаними позивачем у 2008 році.

В Акті перевірки також зазначено, що станом на 01.07.2016 року, згідно з даними бухгалтерського обліку, у ТОВ «Комод на Лівобережній» встановлено кредиторську заборгованість тіла кредиту за договором від 19.06.2009 року № Т-190609 в сумі 8 300 000,00 дол. США (еквів. 206 291 594,70 грн.).

Перевіркою встановлено, що в періоді, який перевірявся, ТОВ «Комод на Лівобережній» не отримувало кошти за договором від 19.06.2009 року № Т-190609.

В періоді, який перевірявся, ТОВ «Комод на Лівобережній» не було повернуто компанії «Торlicon Enterprises Limited» (Кіпр) кредитні кошти.

У періоді, що перевірявся, ТОВ «Комод на Лівобережній» сплатило відсотки за користування кредитом компанії «Торlicon Enterprises Limited» (Кіпр) в сумі 605 000,00 дол. США (еквів. 16 035 328,44 грн.).

Станом на 30.06.2018 у ТОВ «Комод на Лівобережній» кредиторська заборгованість тіла кредиту за договором від 19.06.2009 № Т-190609 в сумі 8 300 000,00 дол. США (еквів. 218 518 200,00 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства.».

У матеріалах, наданих на дослідження експерту, в якості даних програмного забезпечення 1-С Підприємство, 7.7, надано Картку рахунку 506 «Кредити: «Торlicon Enterprises Limited» за 01.01.08 - 30.06.18».

Зазначена Картка рахунку надана на дослідження в паперовому вигляді, та відображає отримання Позичальником ТОВ «Комод на Лівобережній» в період з 20.10.09 по 12.07.2010 кредитних коштів за Договором № Т-190609 від 19.06.2009 в розмірі 8 300 000,00 доларів США, в тому числі: 20.10.2009 року - 3 000 000,00; 12.11.2009 року -2 999 935,00; 12.07.2010 року -2 300 065,00. Повернення кредитних коштів Кредитодавцеві за Договором № Т-190609 від 19.06.2009, згідно Картки рахунку 506 «Кредити: «Торlicon Enterprises Limited» за 01.01.08-30.06.18» експертом не встановлено.

Таким чином, згідно з Картки рахунку 506 кредиторська заборгованість ТОВ «Комод на Лівобережній» по кредиту за Договором від 19.06.2009 року №Т-190609 станом на 30.06.2018 року становить 8 300 000, 00 дол. США, що відповідає 217 370 111, 00 грн.

Отже, суми кредиторської заборгованості, встановлені у Акті перевірки, є визнаними позивачем у 2009 році.

В Акті перевірки відповідач посилається на пункт 29 П(С)БО 13, відповідно до змісту якого, фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов'язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов'язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов'язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Згідно з пунктом 10 П(С)БО 11 довгострокові зобов'язання, на які нараховуються

відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов'язання.

Відповідно до абзацу 9 пункту 4 П(С)БО фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов'язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Таким чином, довгострокове зобов'язання підлягає відображенню за справедливою вартістю саме на дату його визнання.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5 глави 5 Міжнародного стандарту фінансової звітності 9 «Фінансові інструменти» за винятком торговельної дебіторської заборгованості в межах пункту 5.1.3, суб'єкт господарювання під час первісного визнання оцінює фінансовий актив або фінансове зобов'язання за його справедливою вартістю плюс або мінус (у випадку фінансового активу або фінансового зобов'язання, що не оцінюються за справедливою вартістю через прибуток або збиток) витрати на операцію, що можуть бути безпосередньо віднесені на придбання або випуск фінансового активу або фінансового зобов'язання.

Отже, нарахування відповідачем дисконту на дату балансу 31.12.2016 року за сумами кредиторської заборгованості, визнаною позивачем у 2008 та 2009 роках, є необґрунтованим та протиправним, що свідчить також про відсутність необхідності перевірки правильності застосованої відповідачем формули розрахунку дисконту та суми амортизації.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків відповідача, викладених у Акті перевірки, які стали підставою для винесення оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень від 19.12.2018 року № та №121261514 та задоволення позовних вимог.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, відповідач на виконання наведених вимог Кодексу, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесених на підставі Акту перевірки від 27.11.2018 року №734/26-15-14-01-04/335512088 оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає такими, що підлягають скасуванню у повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 7 491 483 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 5 993 186 грн. та за штрафними санкціями - 1 498 297 грн.; №, яким зменшена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І півріччя 2018 року у розмірі 137 943 125 грн.

Згідно з абзацом 1 частиною першою, частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2019 року у справі №640/4003/19, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 року, адміністративний позов ТОВ «Комод на Лівобережній» задоволено в повному обсязі та присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» (02002, м. Київ, вул. Митрополита Андрея Шептицького, 4, літера А, офіс №14, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (04116, с. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код 39439980) понесені ним судові витрати у розмірі 19 207 грн. 13 коп. (дев'ятнадцять тисяч двісті сім гривень 13 копійок).

Постановою Верховного Суду від 29.07.2020 року судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.12.2018 року № та №, скасовані, а справу в цій частині позовних вимог направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, у резолютивній частині постанови Верховного Суду від 29.07.2020 року розподіл судового збору пропорційно до задоволеної позовної вимоги рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, залишених Верховним Судом без змін, не здійснено.

Таким чином, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині, направленій Верховним Судом на новий розгляд, що свідчить про задоволення позовних вимог, заявлених у справі №640/4003/19 в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплаченого позивачем судового збору у повному обсязі у сумі 19 210,00 грн. (платіжне доручення від 04.03.2019 року №182).

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу витрат на підготовку експертного дослідження, суд зазначає наступне.

Згідно з матеріалами справи, 03.04.2019 року до суду надійшла заява представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить стягнути з відповідача окрім суми сплаченого судового збору, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19040,00 грн.

Також, 25.06.2019 року до суду надійшла заява представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач просить стягнути з відповідача окрім вже заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 040,00 грн., додатково витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 65 940,00 грн. та витрати на підготовку експертного висновку у розмірі 3376,80 грн.

Розглянувши заяву представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено та зобов`язано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 19040,00 грн, позивачем до заяви від 03.04.2019 року додано погодинний звіт №4549 від 13.02.2019 року, в якому зазначено перелік послуг: вивчення акту від 27.11.2018 року №734/26-15-14-01-04/33551208 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Комод на Лівобережній», підготовка правової позиції у справі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, підготовка проекту скарги на податкові повідомлення-рішення, доповнення проекту скарги на податкові повідомлення-рішення; рахунок-фактура №4549 від 13.02.2019 року, в якому зазначено перелік послуг: послуги з надання правової допомоги згідно з договором про надання правової допомоги №11-12/2018-01 від 11.12.2018 року; акт про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №11-12/2018-01 від 11.12.2018 року; виписка по рахунку.

Також в матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги №11-12/2018-01 від 11.12.2018 року.

Разом із тим, аналізуючи зміст документів, наданих позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 040,00 грн, суд звертає увагу, що ця допомога надавалася шляхом супроводження адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, а не їх оскарження в судовому порядку, що також підтверджує назва наданих послуг та відсутність у поданих документах вказівки в рамках якої судової справи дані послуги надано.

Встановлене судом узгоджується із доводами податкового органу, викладеними у запереченнях від 09.07.2019 року на заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В свою чергу, адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень є досудовим врегулюванням спору і нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачена можливість відшкодування правничої допомоги за надання таких послуг за результатами розгляду справи у суді.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність документального підтвердження того, що кошти у розмірі 19 040, 00 грн. позивач сплатив за надання правової допомоги саме в цій справі.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу на суму 65 940,00 грн, позивачем до заяви від 25.06.2019 року додано погодинний звіт №4978 від 21.06.2019 року, в якому зазначено перелік наданих послуг в рамках адміністративної справи №640/4003/19; рахунок-фактура №4971 від 21.06.2019 року, в якому зазначено перелік послуг: послуги з надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги №11-12/2018-01 від 11.12.2018 року; акт про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №11-12/2018-01 від 11.12.2018 року; виписка по рахунку.

Даними документами підтверджено, що адвокат виконував послуги з професійної правничої допомоги позивачу у розгляді цієї справи на підставі відповідного договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд дійшов до висновку, що враховуючи ціну позову у цій справі в сумі 145 434 614,00 грн., яка є значною, складність предмета спору, тривалість витраченого часу на опрацювання всіх матеріалів справи, заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 65 940,00 грн. є обґрунтованою, тому заява в цій частині підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 9901/350/18, постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №200/14113/18-а.

Відповідно до частини п'ятої статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З матеріалів справи судом встановлено, що витрати на проведення економічної експертизи (висновок експерта від 03.06.2019 року №19/13/2-40/СЕ/19) у сумі 3 376, 80 грн. підтверджуються рахунком від 21.05.2019 року №2702/033652 та квитанцією про його оплату (т. а.с. 121-122).

Відповідачем відшкодування судових витрат на підставі частини п'ятої статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України не заперечується та не оспорюється.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача від 25.06.2019 року в цій частині.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню витрати позивача на професійну правову допомогу у розмірі 65 940,00 грн. та витрати на підготовку висновку експерта у розмірі 3 376,80 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 7 491 483 грн., з яких за податковим зобов`язанням - 5 993 186 грн. та за штрафними санкціями - 1 498 297 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №, яким зменшена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І півріччя 2018 року у розмірі 137 943 125 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) суму судового збору у розмірі 19 210 грн. (дев'ятнадцять тисяч двісті десять грн. 00 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 4А, офіс №14).

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 65 940 грн. (шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот сорок грн. 00 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 4А, офіс №14).

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) суму судових витрат на підготовку висновку експерта у розмірі 3 376, 80 грн. (три тисячі триста сімдесят шість грн. 80 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комод на Лівобережній» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 4А, офіс №14).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Забава» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Андрія Малишка, 3-д);

Відповідач: Головного управління ДПС у місті Києві як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне рішення суду складено 20.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна