Справа № 300/1561/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"24" травня 2021 р. справа № 300/1561/21
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитюк Р.В., розглянувши клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , 12.04.2021 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою суду від 16.04.2021 відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Клопотання обґрунтоване тим, що строком на звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлюється місячний строк відповідно до частини 5 статті 122 КАС України. З огляду на матеріали позовної заяви та як стверджує позивач зарахування коштів в сумі 8591,52 грн мало місце 26.02.2021. При цьому за доводами позивача про таку виплату він дізнався із довідки військової частини НОМЕР_1 №350/484/1/409 від 10.03.2021, яку він отримав наручно у штабі Військової частини НОМЕР_1 12.03.2021. На підтвердження власних доводів про необізнаність щодо відновлення порушеного права, позивачем не надано жодного доказу. В матеріалах справи не міститься належного доказу про те, що ОСОБА_1 з 26.02.2021 до 12.03.2021 не знав про зарахування і не проводив використання коштів у сумі 8591,52 грн, які 26.02.2021 перераховані військовою частиною на рахунок позивача, як компенсація за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2019.
Розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані в період служби додаткові відпустки учаснику бойових дій за період за 2019 рік та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 300/3226/20, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Також рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі № 300/2783/20 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Судові рішення виконано, шляхом виплати суми заборгованого грошового забезпечення 26 лютого 2020 року, як про це зазначає сам позивач. Ця дата є датою фактичного розрахунку.

Позивач 03.03.2021 звернувся до відповідача зі заявами в порядку Закону України "Про звернення громадян", у якій просив надати вказівку начальнику фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 про надання інформаційної довідки про дату та суму виплаченої йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 рік, згідно адміністративної справи №300/3226/20 та надати інформаційну довідку про нараховане грошове забезпечення за період червень-липень 2019 року.

Відповідач, за наслідками розгляду звернення позивача, листом від 10.03.2021 року за вих. № 350/484/1/409 повідомив, що 30.08.2019 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій згідно рішення суду №300/3226/20 виплачена 26.02.2021 в сумі 8591,55 грн., індексація грошового забезпечення згідно рішення суду №300/2783/20 виплачена 26.02.2021 в сумі 24105,90 грн.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Нормами ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 року у справі №120/4811/20-а.

Дана правова позиція викладена у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20. Судова палата відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Відступаючи у цій справі від висновку Верховного Суду, який викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), колегія суддів судової палати зазначила, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який подав 12.04.2021, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (26.02.2021), однак у позовній заяві позивач вказує, що про порушення своїх прав дізнався з повідомлення військової частини НОМЕР_1 №350/484/1/409, яке було видане на його звернення від 03.03.2021 за вхідним номером в/ч НОМЕР_1 від 03.03.2021 за №К-35. Довідку про суму та дату виплаченої йому компенсації позивач отримав наручно в штабі військової частини НОМЕР_1 12.03.2021.

Частинами 1, 3 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

В силу частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Стаття 123 КАС України передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зважаючи на наведене, суд зауважує, що в контексті спірних правовідносин позивачем не пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з повідомлення військової частини НОМЕР_1 №350/484/1/409, яке було видане на його звернення від 03.03.2021, а також довідку про суму та дату виплаченої йому компенсації позивач отримав наручно 12.03.2021 в штабі військової частини НОМЕР_1 .

Що стосується того, що про підтвердження власних доводів про необізнаність щодо відновлення порушеного права, позивачем не надано жодного доказу, а також те, що у матеріалах справи не міститься належного доказу про те, що ОСОБА_1 з 26.02.2021 до 12.03.2021 не знав про зарахування і не проводив використання коштів у сумі 8591,52 грн, які 26.02.2021 перераховані військовою частиною на рахунок позивача, як компенсація за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2019, суд зазначає таке.

Як зазначалося судом вище, що рішенням суду від 14.01.2021 у справі № 300/3226/20, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення також рішенням суду від 14.01.2021 у справі № 300/2783/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, з урахуванням раніше виплачених сум. Даними рішення зобов`язано відповідача виплатити не конкретні (вказані) суми, а нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, а також індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Після цього, позивач 03.03.2021 звернувся до відповідача зі заявами в порядку Закону України "Про звернення громадян", у якій просив надати вказівку начальнику фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 про надання інформаційної довідки про дату та суму виплаченої йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 рік, згідно адміністративної справи №300/3226/20 та надати інформаційну довідку про нараховане грошове забезпечення за період червень-липень 2019 року.

За таких обставин, підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 згідно з приписами статті 123 КАС України суд не вбачає, а тому, клопотання Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись частинами 3, 5 статті 122, статями 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Микитюк Р.В.