Справа № 440/2009/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/2009/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 /далі відповідач/ про:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно;
- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 28 листопада 2020 року по 11 лютого 2021 року в сумі 43443,25 грн /а.с. 1-3/.
Позов обґрунтований тим, що при звільненні позивача з військової служби 28 листопада 2020 року відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно та її виплату проведено лише 11 лютого 2021 року. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за увесь час затримки сплати належних при звільненні сум за період з 28 листопада 2020 року по 11 лютого 2021 року в сумі 43443,25 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.
Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 25-30/ зазначив, що на військовослужбовців положення Кодексу законів про працю України не поширюються. Крім того, позивач погодив проведення із ним усіх необхідних розрахунків відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2020 (по стройовій частині) №283 та не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України (по особовому складу) №423 від 19 листопада 2020 року /а.с.33/ майора ОСОБА_1 , начальника штабу першого заступника командира реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) №283 від 28 листопада 2020 року /а.с.31-32/ майора ОСОБА_1 , начальника штабу першого заступника командира реактивного артилерійського дивізіону, звільненого з військової служби у запас наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №423 від 19 листопада 2020 року за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», наказано вважати таким, що справи та посаду здав 28 листопада 2020 року та з 28 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення. Крім того, наказано виплатити за період з 01 по 28 листопада 2020 року грошову надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10 % згідно постанови Кабінету Міністрів України №414 від 15 червня 1995 року, премію у розмірі 35 % від посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % згідно розпорядження Міністра оборони України №248/291 від 14 січня 2020 року. Відповідно до наказу Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року наказано виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню за 25 років. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» наказано виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 46514,69 грн та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки з розрахунку 14 днів за рік.
Відповідно до довідки-розрахунку по виплаті грошового забезпечення майору ОСОБА_1 . Військової частини НОМЕР_1 /а.с.39-зворот/ майору ОСОБА_1 , звільненому наказом командира військової частини НОМЕР_1 №283 від 28 листопада 2020 року, належало до виплати всього 353720,10 грн, в т.ч. компенсація за неотримане речове майно у сумі 46514,69 грн.
Згідно із розрахунком платіжною відомістю №12 на виплату компенсації за речове майно військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 /а.с. 35/ майору ОСОБА_1 нараховано компенсацію за речове майно у сумі 46514,69 грн, з них утримано військовий збір (1,5%) у сумі 697,72 грн, перераховано на картку 45816,97 грн.
11 лютого 2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 45816,97 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 за вих. №T6EUAAHOG1UJNM3H від 15 лютого 2021 року /а.с. 8/.
Вважаючи, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.
Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Суд зауважує, що ані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ані іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, у даному випадку відповідачем, строку проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення, зокрема не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.
Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.
Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки з матеріалів справи судом встановлено та учасниками справи визнано, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 28 листопада 2020 року та при цьому виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 46514,69 грн відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) №283 від 28 листопада 2020 року здійснено відповідачем лише 11 лютого 2021 року, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо виплати позивачу при звільненні належної грошової компенсації за неотримане речове майно, внаслідок чого відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до положень статті 117 КЗпП України.
Довід відповідача про те, що позивач погодив проведення із ним усіх необхідних розрахунків та не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.
Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Як встановлено судовим розглядом, саме наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 листопада 2020 (по стройовій частині) №283 одночасно і виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 28 листопада 2020 року, і наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 46514,69 грн. А відтак, суд зауважує, що у позивача на момент відповідного погодження були відсутні підстави вважати, що належну йому грошову компенсацію за недоотримане речове майно відповідачем буде не виплачено або виплачено із затримкою.
Посилання відповідача на те, що грошова компенсація за недоотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, внаслідок чого не підпадає під дію положень статей 116, 117 КЗпП України, суд також вважає безпідставним з огляду на висновки Верховного Суду, що викладені у пунктах 50-55 постанови від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, відповідно до яких речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця та компенсацію за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум. Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.
Розрахунок середнього заробітку здійснюється на підставі пунктів 2 та 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100.
Так, абзацами першим - третім пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою про розмір середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, що передували дню звільнення майора ОСОБА_1 , наданої до суду Військовою частиною НОМЕР_1 /а.с.34/, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 становить 579,11 грн. Зі змісту позовної заяви /а.с.2/ вбачається, що позивач погоджується із вказаним розміром середньоденного грошового забезпечення.
Оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (по стройовій частині) №283 від 28 листопада 2020 року позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини з 28 листопада 2020 року, то першим днем затримки розрахунку при звільненні є 29 листопада 2020 року.
Відтак, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог за 28 листопада 2020 року, оскільки такий день був останнім робочим днем позивача у Військовій частині НОМЕР_1 .
З матеріалів справи судом встановлено, що із позивачем проведено остаточний розрахунок при звільненні з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно - 11 лютого 2021 року, а тому останнім днем затримки розрахунку при звільненні позивача є 10 лютого 2021 року. Відповідно позовна вимога за 11 лютого 2021 року задоволенню не підлягає.
Таким чином, кількість календарних днів затримки розрахунку при звільненні в період з 29 листопада 2020 року по 10 лютого 2021 року становить 74 календарних дня (2 дня листопада 2020 року, 31 день грудня 2020 року, 31 день січня 2021 року та 10 днів лютого 2021 року).
З огляду на викладене, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 42854,14 грн (579,11 грн х 74 календарних дня).
Разом з тим, за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.
Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненн,і міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.
Так, у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності.
При цьому під час здійснення відповідних розрахунків та застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування Верховний Суд виходив з того, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум розмір середнього заробітку зменшується пропорційно (у відсотках) розміру невиплачених сум (з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків). Тобто розмір невиплачених належних звільненому працівникові сум (у відсотках) має відповідати пропорційному розміру середнього заробітку сум (у відсотках) за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23 грудня 2020 року у справі № 825/1732/17, від 29 грудня 2020 року у справі №520/11337/18 та від 21 квітня 2021 року у справі №360/3574/19.
Судом встановлено, що у цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 353720,10 гривень, в тому числі компенсація за неотримане речове майно в сумі 46514,69 гривень, тобто частка суми компенсації за неотримане речове майно із загальної суми належних позивачеві при звільненні виплат складає 13,15 % (46514,69 грн * 100% / 353720,10 грн).
Враховуючи принцип співмірності між розміром недоплаченої суми та розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку та істотність частки компенсації за неотримане речове майно порівняно із загальною сумою належних працівникові при звільненні сум, а також правові висновки Верховного Суду, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає пропорційним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5635,30 грн (13,15% від 42854,14 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні).
Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» №7 від 18 березня 2021 року /а.с.18/. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.
Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума в 454,00 грн.
Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5635,30 грн (п`ять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень тридцять копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк