Справа № 826/25910/15
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Степанюка А.Г., Чаку Є.В.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування Наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просила:

- визнати протиправними дії ДФС України по припиненню укладеного з ОСОБА_1 трудового договору та звільненню її із займаної посади Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 26.10.2015 року за № 3424-о про звільнення 26.10.2015 року ОСОБА_1 з посади Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області;

- зобов`язати ДФС України поновити ОСОБА_1 на посаді Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилалася на протиправність оскаржуваного наказу про її звільнення з огляду на порушення Відповідачем частини другої статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, оскільки звільнення Позивачки на підставі пункту 4 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» відбулося лише у зв`язку з тим, що вона обіймала посаду, визначену указаною правовою нормою. Застосовуючи до неї заходи відповідальності, передбачені Законом України «Про очищення влади» (звільнення, заборону обіймати посади), Відповідач зобов`язаний був довести вину Позивачки у вчиненні правопорушень, що сприяли узурпації влади Президентом України ОСОБА_2 , підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини, чого зроблено не було.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ДФС України по припиненню укладеного з ОСОБА_1 трудового договору та звільненню її із займаної посади Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 26.10.2015 року за № 3424-о про звільнення 26.10.2015 року ОСОБА_1 з посади Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

Зобов`язано ДФС України поновити ОСОБА_1 на посаді Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за правилами частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

На думку Позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою питання отримання нею середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що свідчить про неповне з`ясування обставин у справі та неповний захист її порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Оскільки Позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення у вищевказаній частині, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 обіймала посаду першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

За результатами перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII, складено довідку від 04 червня 2015 року, відповідно до якої з`ясовано, що у період з червня 2013 року по вересень 2014 року Позивач обіймала посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, у зв`язку з чим на неї поширюється заборона, передбачена пунктом 4 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII.

Наказом ДФС України від 26 жовтня 2015 року № 3424-о ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області 26 жовтня 2015 року з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів України про працю.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, а свої права порушеними, Позивач звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що звільнивши Позивача з посади лише з обставин зайняття нею у певний період окремо визначеної посади, застосувавши до неї міру колективної відповідальності лише за формальними ознаками, ДФС України таким чином порушило норми Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, та діяло не у спосіб, та не з метою, що встановлені Законом.

Позивач в адміністративному позові просила суд: визнати протиправними дії ДФС України по припиненню укладеного з ОСОБА_1 трудового договору та звільненню її із займаної посади Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області; визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 26.10.2015 р. за №3424-о про звільнення 26.10.2015 р. ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області; зобов`язати ДФС України поновити ОСОБА_1 на посаді Першого заступника начальника Головного управління ДФС у Житомирській області.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини третьої ст. 9 КАС України, якими передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Отже, Позивач вважала, що поновлення її на займаній посаді є належним способом захисту порушеного права.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в адміністративному позові заявлено не було.

Частиною другою ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної адміністративної справи позовну вимогу про виплату Позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу не розглядав, не досліджував, оскільки Позивачем такої вимоги заявлено не було.

Більш того, частиною п`ятою ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Оскільки Позивачем в адміністративному позові не було заявлено позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції не може їх розглядати та робити будь-які правові висновки з цих питань.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Г. Степанюк

Є.В. Чаку

Повний текст складено 21.05.2020 року.