Суддя: Князєв Всеволод Сергійович
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Князєва В. С.
Справа № 11-727сап19
за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2019 року № 1556/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 січня 2019 року № 264/2дп/15-19 про притягнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
1. 15 квітня 2021 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову, якою задовольнила скаргу ОСОБА_1 та скасувала рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 06 червня 2019 року № 1556/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 січня 2019 року № 264/2дп/15-19 про притягнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
2. Постанову мотивовано тим, що рішення ВРП, яким залишено без змін рішення дисциплінарного органу про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за дії, пов`язані з наданням тимчасового доступу до медичних документів ОСОБА_2 , прийнято необґрунтовано, без урахування обставин, що мали значення для його прийняття.
3. Так, надаючи оцінку висновкам ВРП щодо втручання слідчим суддею ОСОБА_1 у право ОСОБА_2 на таємницю інформації про стан свого здоров`я, більшість суддів Великої Палати Верховного Суду підтримала позицію, за якою висновок ВРП про грубе порушення суддею ОСОБА_1 вимог закону про захист лікарської таємниці не можна визнати вмотивованим, оскільки на момент постановлення цією суддею ухвали від 20 лютого 2018 року у справі № 757/8063/18-к втручання у право підозрюваного на нерозголошення відомостей про стан його здоров`я вже було здійснено ухвалою іншого слідчого судді, суддя ж ОСОБА_1 лише забезпечила можливість проведення експертного дослідження, необхідного для виконання завдань кримінального провадження, тому її дії не суперечили приписам статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
4. Крім цього, більшість суддів Великої Палати Верховного Суду підтримала висновок про те, що слідчий суддя ОСОБА_1 мала законні підстави для надання доступу до медичних документів ОСОБА_2 , оскільки наявність чи відсутність у нього тяжкої хвороби та її перебіг належали до обставин, що мали істотне значення для кримінального провадження, зокрема, від цих обставин залежало вирішення питання про можливість проведення процесуальних дій за участю підозрюваного ОСОБА_2 , а також здійснення подальших заходів з урахуванням засади публічності.
5. Надаючи оцінку посиланням ВРП на ту обставину, що ОСОБА_1 розглянула клопотання слідчого про тимчасовий доступ до медичної документації за відсутності слідчого і представника лікувальної установи, більшість суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла висновку, що допущені помилки є процедурними, натомість ВРП не проаналізувала, яким чином вони вплинули на порушення лікарської таємниці з огляду на факт долучення раніше до кримінального провадження копій медичних документів. КПК не передбачено правових наслідків неявки в судове засідання слідчого, котрий звернувся з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, водночас прогалини законодавства, недостатня урегульованість питання на нормативному рівні не можуть слугувати підставами для притягнення слідчого судді до дисциплінарної відповідальності за його правову позицію при вирішенні поданого клопотання. Також ВРП не вмотивувала в оскаржуваному акті, яким чином процедурний недолік щодо невиклику до суду представника лікувального закладу вплинув чи міг виплинути на втілення гарантій захисту права підозрюваного ОСОБА_2 на таємницю інформації про стан його здоров`я.
6. З огляду на зазначене в оспорюваному акті не наведено переконливих мотивів щодо висновків ВРП про наявність у цих діях судді ОСОБА_1 ні порушення прав людини і основоположних свобод, ні грубої недбалості як об`єктивної та суб`єктивної сторін дисциплінарного проступку.
7. Більше того, за висновком більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, вирішуючи питання про притягнення скаржниці до дисциплінарної відповідальності, ВРП та її дисциплінарний орган фактично вдалися до оцінки змісту постановленої суддею ухвали в позапроцесуальний спосіб.
8. У частині вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за дії, пов`язані з розглядом заяви ОСОБА_3 , рішення ВРП також не відповідає вимогам законності й обґрунтованості та підлягає скасуванню. У цьому контексті постанову мотивовано тим, що відповідач не змінив і не скасував рішення дисциплінарної палати в зазначеній частині з огляду на те, що дисциплінарне провадження щодо позивачки за скаргою ОСОБА_3 припинено, проте ВРП не взяла до уваги, що викладені в мотивувальній частині її рішення висновки тягнули відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності з іншої підстави, більш сприятливої для ОСОБА_1 , - у зв`язку з відсутністю в її діях ознак дисциплінарного проступку.
9. Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
10. Вважаю передчасними підтримані більшістю суддів Великої Палати Верховного Суду висновки щодо наявності правових підстав для скасування рішення ВРП з огляду на такі міркування.
11. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
12. За усталеною прецедентною практикою ЄСПЛ формулювання «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід не тільки мав підґрунтя у національному законодавстві, але й також був сумісний з принципом верховенства права, який прямо зазначається у преамбулі Конвенції і є невід`ємною частиною мети і завдання статті 8 Конвенції. Крім того, щоб національне законодавство відповідало цим вимогам, воно повинно надавати адекватний юридичний захист від свавілля та, відповідно, достатньо чітко визначати межі повноважень, наданих компетентним органам влади, та спосіб їхнього здійснення.
13. Згідно із частинами першою і другою статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
14. Цим положенням Основного Закону України відповідає частина друга статті 11 Закону України «Про інформацію», у якій також зазначено, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
15. Відповідно до частини другої статті 39-1 Основ законодавства України про охорону здоров`я пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні.
16. Згідно зі статтею 15 КПК під час кримінального провадження кожному гарантується невтручання у приватне (особисте і сімейне) життя. Ніхто не може збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію про приватне життя особи без її згоди, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Інформація про приватне життя особи, отримана в порядку, передбаченому цим Кодексом, не може бути використана інакше як для виконання завдань кримінального провадження. Кожен, кому наданий доступ до інформації про приватне життя, зобов`язаний запобігати розголошенню такої інформації.
17. За змістом частини першої, пункту 5 частини другої статті 132 КПК з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження. Одним з таких заходів є тимчасовий доступ до речей і документів.
18. Відповідно до частини першої статті 160 КПК сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів. Вимоги до відповідного клопотання передбачені в частині другій цієї статті.
19. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 162 цього Кодексу до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать, зокрема, відомості, які можуть становити лікарську таємницю.
20. Розгляд клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється у визначеному статтею 163 КПК порядку слідчим суддею.
21. Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини першої статті 3 КПК).
22. Так, після отримання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд здійснює судовий виклик особи, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, за винятком випадку, встановленого частиною другою цієї статті (частина перша статті 163 КПК).
23. Слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання (частина четверта статті 163 КПК).
24. Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю (частина п`ята статті 164 КПК).
25. Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів. Доступ особи до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, здійснюється в порядку, визначеному законом. Доступ до речей і документів, що містять відомості, які становлять державну таємницю, не може надаватися особі, що не має до неї допуску відповідно до вимог закону (частина шоста статті 163 КПК).
26. Отже, за змістом наведених правових норм втручання в одне з основоположних прав людини, гарантованих на міжнародному та національному рівні, не лише має здійснюватися виключно у визначеному законом порядку, а й бути виправданим з урахуванням мети, з якою цей захід здійснюється.
27. При цьому якщо отримання доступу до цієї інформації ініційовано в кримінальному провадженні, то сторона, яка звернулася з відповідним клопотанням, зобов`язана довести можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
28. Однією з підстав скасування оскаржуваного рішення ВРП стало те, що на момент постановлення суддею ОСОБА_1 ухвали про тимчасовий доступ до оригіналів медичних документів стосовно ОСОБА_2 від 20 лютого 2018 року у справі № 757/8063/18-к втручання у право підозрюваного на нерозголошення відомостей про стан його здоров`я вже було здійснено на підставі ухвали іншого слідчого судді - Москаленко К. О. від 30 січня 2018 року у справі № 757/4304/18-к.
29. Зазначені обставини, на переконання більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, свідчать про невмотивованість висновку ВРП щодо грубого порушення суддею ОСОБА_1 вимог закону про захист лікарської таємниці, оскільки вона лише забезпечила можливість проведення експертного дослідження, необхідного для виконання завдань кримінального провадження.
30. Тобто, за логікою постанови Великої Палати Верховного Суду, той факт, що ухвалою слідчого судді Москаленко К. О. від 30 січня 2018 року було надано доступ до документів, які містять лікарську таємницю стосовно ОСОБА_2 , означає, що цю інформацію вже розкрито, її носії стали частиною кримінального провадження, тому подальше надання до неї доступу ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 20 лютого 2018 року вже не може розцінюватися як втручання у право ОСОБА_2 на нерозголошення відомостей про стан його здоров`я.
31. Однак вважаю такий підхід помилковим, адже за цією логікою факт «розкриття» інформації мав би змінювати її статус та порядок доступу до неї. Іншими словами, поставало б питання доцільності слідчому звертатися до слідчого судді з клопотанням в особливому порядку, визначеному наведеними вище положеннями КПК для отримання доступу до документів, що містять інформацію, яка слідчому вже відома.
32. Крім цього, за такою логікою, презюмується, що слідчий суддя, надаючи доступ до зазначених документів повторно, не може нести відповідальності за порушення визначеного законом порядку доступу до неї, адже «втручання у право» уже відбулося і відповідальність, якщо будуть встановлені порушення закону, має нести той суддя, який надав доступ першим, що, безсумнівно, є помилковим.
33. У світлі наведених правових норм та обставин справи, яка розглядалася, варто констатувати, що саме собою надання слідчим суддею Москаленко К. О. ухвалою від 30 січня 2018 року доступу до інформації, яка містить лікарську таємницю, тобто її «розкриття», не змінило ні статусу цієї інформації як інформації з обмеженим доступом, ні особливого порядку доступу до неї, не мало наслідком віднесення її до публічної, а також не знімало зі слідчого судді ОСОБА_1 обов`язку дотримуватися вимог КПК щодо порядку розгляду відповідного клопотання слідчого незалежно від того, чи було надано доступ до цих документів раніше.
34. Тобто, у межах вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 не має юридичного значення та обставинна, що до постановлення нею ухвали від 20 лютого 2018 року доступ до медичних документів ОСОБА_2 вже було надано слідчим суддею Москаленко К. О. , адже дії кожного із цих суддів потенційно можуть бути предметом окремої оцінки дисциплінарним органом ВРП, якщо йому стануть відомі факти про імовірні порушення закону при розгляді клопотання слідчого про надання тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, незалежно від того, скільки разів такий доступ вже було надано і який суддя надав такий доступ першим.
35. Наступний аргумент, який, на переконання більшості суддів Великої Палати Верховного Суду, свідчив про потребу скасування оскаржуваного рішення ВРП, стосувався того, що слідчий суддя ОСОБА_1 мала законні підстави для надання доступу до медичних документів ОСОБА_2 , оскільки наявність у нього тяжкої хвороби та її перебіг належали до обставин, що мали істотне значення для кримінального провадження, зокрема, від цих обставин залежало вирішення питання про можливість проведення процесуальних дій за участю підозрюваного ОСОБА_2 , а також здійснення подальших заходів з урахуванням засади публічності.
36. У контексті цих висновків варто зауважити на тому, що за наявними у справі матеріалами ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 08 по 26 січня 2018 року. Матеріали справи не містять доказів проведення з ним слідчих дій у цей період. На час вирішення суддею ОСОБА_1 питання про надання доступу до його медичних документів (20 лютого 2018 року) його було вже виписано із цього медичного закладу.
37. При цьому і судді, і слідчому було достеменно відомо про ці обставини. Інформація про це міститься у: листі слідчого до медичного закладу від 29 січня 2018 року (матеріали дисциплінарного провадження (далі - ДП), т. 1, а. с. 55); листі медичного закладу слідчому від 30 січня 2018 року (матеріали ДП, т. 1, а. с. 56); клопотанні слідчого до слідчого судді про надання доступу до речей і документів від 12 лютого 2018 року (матеріали ДП, т. 1, а. с. 31-33); ухвалі судді ОСОБА_1 від 20 лютого 2018 року (матеріали ДП, т. 1, а. с. 84-86).
38. Таким чином, станом на час звернення слідчого з відповідним клопотанням та постановлення суддею ОСОБА_1 ухвали від 20 лютого 2018 року про надання доступу до медичних документів стосовно ОСОБА_2 він уже майже місяць був виписаний із цього закладу.
39. У такому випадку, стверджуючи про необґрунтованість висновків ВРП, Велика Палата Верховного Суду спочатку мала з`ясувати, виконання яких саме завдань кримінального судочинства стороною обвинувачення забезпечила суддя ОСОБА_1, надавши слідчому для проведення експертизи тимчасовий доступ до медичних документів ОСОБА_2 , з яких можливо встановити його стан здоров`я лише за період з 08 по 26 січня 2018 року, що вже минув, при цьому ураховуючи:
- що стан здоров`я ОСОБА_2 після виписки з медичного закладу 26 січня 2018 року станом на 20 лютого 2018 року очевидно міг змінитися;
- відсутність у матеріалах справи (а також у клопотанні слідчого та ухвалі судді) відомостей про проведення з ОСОБА_2 слідчих дій за період його стаціонарного лікування з 08 по 26 січня 2018 року (в контексті питання допустимості отриманих у цей період доказів внаслідок проведення з підозрюваним слідчих дій, якщо б такі дії дійсно проводилися).
40. При цьому ані клопотання слідчого, ані ухвала судді ОСОБА_1 не містить мотивів чому вирішення питання про можливість проведення процесуальних дій за участю підозрюваного ОСОБА_2 за час його перебування на стаціонарному лікуванні в період з 08 по 26 січня 2018 року мало істотне значення для кримінального провадження, якщо в цей період слідчі дії з підозрюваним не проводилися, а після виписки стан його здоров`я міг змінитися.
41. Таким чином, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду посилання на те, що обставини наявності в підозрюваного ОСОБА_2 тяжкої хвороби та її перебігу мали істотне значення для кримінального провадження, зокрема для вирішення питання про можливість проведення процесуальних дій за участю підозрюваного ОСОБА_2 , покликані виправдати наявність у судді ОСОБА_1 підстав для задоволення клопотання і ґрунтуються лише на припущеннях, які перебувають поза зв`язком як з фактичними обставинами справи, так і з дійсними мотивами, наведеними суддею ОСОБА_1 у її ухвалі.
42. З урахуванням зазначеного видаються непереконливими наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду висновки про наявність у судді ОСОБА_1 законних підстав для надання доступу до медичних документів ОСОБА_2 як однієї з підстав скасування оскаржуваного рішення ВРП.
43. Стосовно висновку більшості суддів Великої Палати Верховного Суду про те, що розгляд ОСОБА_1 клопотання слідчого про тимчасовий доступ до медичної документації за відсутності слідчого і представника лікувальної установи всупереч вимогам КПК є лише процедурною помилкою, натомість ВРП не проаналізувала, яким чином вона вплинула на порушення лікарської таємниці з огляду на факт долучення раніше до кримінального провадження копій медичних документів, до того ж КПК не передбачено правових наслідків неявки в судове засідання слідчого, котрий звернувся з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, а тому це не може бути підставою для притягнення слідчого судді до дисциплінарної відповідальності за його правову позицію при вирішенні поданого клопотання, варто наголосити на тому, що самі собою зазначені порушення КПК не поставлено судді у провину як самостійну підставу притягнення її до дисциплінарної відповідальності, хоч ВРП не мала правових підстав залишити їх поза увагою.
44. Такі дії необов`язково мали безпосередньо порушувати лікарську таємницю, як зазначено в постанові, натомість їх оцінка в сукупності з іншими обставинами має значення для об`єктивного розгляду дисциплінарної справи.
45. У розглядуваному випадку ВРП оцінила дії судді ОСОБА_1 на підставі сукупності установлених під час дисциплінарного провадження фатів та обставин, спираючись на наявні докази, що давали підстави для висновку про наявність у діях судді ОСОБА_1 , пов`язаних з наданням тимчасового доступу до документів, порушення прав людини і основоположних свобод як об`єктивної сторони дисциплінарного правопорушення, а також грубої недбалості як суб`єктивної сторони проступку.
46. Посилання в постанові Великої Палати Верховного Суду на те, що юридична невизначеність наслідків неявки в судове засідання автора клопотання про тимчасовий доступ до документів позбавляє слідчого суддю можливості вжити правових заходів реагування і відповідно прийняти законне процесуальне рішення, зумовлене неприбуттям слідчого, зокрема, залишити клопотання без розгляду чи закрити провадження, жодним чином не пов`язано з тими мотивами, якими суддя ОСОБА_1 обґрунтувала у своїй ухвалі здійснення розгляду клопотання за відсутності слідчого та представника закладу охорони здоров`я, тобто спрямоване на виправдання її дій поза зв`язком з фактичними обставинами справи, що не може бути визнано обґрунтованим, оскільки заздалегідь виправдовує дії всіх без винятку слідчих суддів, які всупереч положенням частини четвертої статті 163 КПК розглянуть відповідне клопотання за відсутності сторони кримінального провадження, яка його подала, та особи, у володінні якої знаходяться речі та документи, незалежно від дійсних мотивів судді.
47. Також не можна погодитися з висновком більшості суддів Великої Палати Верховного Суду про те, що, вирішуючи питання про притягнення скаржниці до дисциплінарної відповідальності, ВРП та її дисциплінарний орган фактично вдалися до оцінки змісту постановленої суддею ухвали в позапроцесуальний спосіб.
48. За загальним правилом орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов`язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності та оцінити наслідки саме цих дій.
49. Матеріалами справи підтверджується, що ВРП і її Друга Дисциплінарна палата не ревізували постановленої суддею ОСОБА_1 ухвали від 20 лютого 2018 року, не надавали оцінки доказам та висновкам судді. Водночас в основу мотивів щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності покладено не оцінку законності судового рішення, а обґрунтування того, у чому виражено допущення скаржницею порушення прав людини і основоположних свобод під час вирішення питання про надання слідчому тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме лікарську таємницю.
50. Зокрема, порушеннями визнано дії судді, які дістали вияв у недотриманні визначеного законом порядку надання такого доступу, порушення вимог КПК, спрямованих на забезпечення гарантій невтручання у приватне життя, нездійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні.
51. З приводу висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення ВРП не відповідає вимогам законності й обґрунтованості та підлягає скасуванню також і в частині вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за дії, пов`язані з розглядом заяви ОСОБА_3 , то, як убачається з матеріалів справи, дисциплінарний орган ВРП, установивши наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку (безпідставне затягування розгляду заяви протягом строку, встановленого законом), зазначив у своєму рішенні, що відмовляє у притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за скаргою ОСОБА_3 та припинив у цій частині дисциплінарне провадження у зв`язку із закінченням встановленого законом строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
52. За змістом положень Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ВРП має повну юрисдикцію при перегляді рішень її дисциплінарних органів про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, тобто здатна виправити допущені дисциплінарним органом помилки, якщо такі мали місце.
53. ВРП у своєму рішенні не погодилася з висновком її Другої Дисциплінарної палати про наявність у діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку з тих підстав, що дії цієї судді були спрямовані на з`ясування обставин справи, зокрема встановлення факту правонаступництва у спадкових правовідносинах, що безпосередньо впливало на можливість процесуального правонаступництва у виконавчому провадженні, та не свідчать про безпідставне затягування розгляду заяви протягом строку, встановленого законом. Утім зазначила, що помилковість вказаних висновків не впливає на кваліфікацію дій судді ОСОБА_1 у цілому та вид застосованого дисциплінарного стягнення, оскільки дисциплінарний орган відмовив у притягненні судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за скаргою ОСОБА_5 та припинив у зазначеній частині дисциплінарне провадження.
54. Таким чином, як убачається зі змісту оспорюваного в цій справі рішення, ВРП надала вичерпну оцінку висновкам її дисциплінарного органу стосовно скарги ОСОБА_3 , а твердження скаржниці про те, що за цією скаргою не було прийнято рішення, мотивовані суто формальними міркуваннями і не заслуговують на увагу.
55. Застосовуючи до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця, ВРП і її Друга Дисциплінарна палата врахували відомості про особу судді ОСОБА_1 , у тому числі дані, які характеризують суддю, взяли до уваги характер вчиненого дисциплінарного проступку та його негативні наслідки, ступінь вини судді та відсутність у неї дисциплінарних стягнень, а отже, дисциплінарне стягнення було застосовано з урахуванням принципу пропорційності.
56. Беручи до уваги викладене, вважаю помилковими висновки Великої Палати Верховного Суду про наявність правових підстав для скасування оспорюваного рішення ВРП від 06 червня 2019 року № 1556/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 січня 2019 року № 264/2дп/15-19 про притягнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», оскільки цей орган належним чином обґрунтував свої висновки щодо наявності правових підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та пропорційності застосованого до неї дисциплінарного стягнення у виді попередження.
Суддя Великої Палати
Верховного Суду: В. С. Князєв