Справа № 400/1769/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 р. № 400/1769/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2020 № 1,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2020 р. № 1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує відсутністю підстав для призначення фактичної перевірки, а також підстав для застосування фінансових санкцій за здійснення 09.07.2020 р. роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, оскільки відповідні ліцензії діяли до 09.07.2020 р. Отже, 09.07.2020 р. є останнім днем чинності ліцензій.

21.04.2021 р. відповідач подав відзив на позов (а. с. 34-41), згідно з яким фактичну перевірку призначено на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що є самостійною підставою для призначення перевірки. Відповідач вважає, що термін дії ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами сплив 08.07.2020 р. Реалізація позивачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів 09.07.2020 р. підтверджується денним Z-звітом.

За клопотанням представників сторін справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Наказом від 28.10.2020 р. № 123 призначено проведення з 29.10.2020 р. фактичної перевірки позивача за місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_2 , тривалістю 10 діб. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2020 р. на момент закінчення перевірки, з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів (а. с. 9).

29.10.2020 р. проведено фактичну перевірку магазину позивача, що оформлено актом № 537/14-29-09-01/ НОМЕР_1 (а. с. 10-11). Перевіркою встановлено, що у ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 1901625 та тютюновими виробами № 1901345 термін дії сплив 08.07.2020 р. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2001638 та тютюновими виробами № 2001365 термін дії з 10.07.2020 р. Суб`єкт господарювання 09.07.2020 р. реалізовував алкогольні напої та тютюнові вироби без наявних діючих ліцензій, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481). Факт реалізації підтверджується денним Z-звітом від 09.07.2020 р. № 0233, перелік реалізованої продукції наведено в додатку № 1 до акту перевірки (а. с. 54-55).

17.11.2020 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 1, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 34000,00 грн (а. с. 7).

Податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової служби України від 17.02.2021 р. скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а. с. 12).

Вирішуючи питання про наявність підстав для призначення фактичної перевірки позивача, суд виходить з того, що право на проведення перевірки, у тому числі фактичної, визначено положеннями п. 75.1 ст. 75 та п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст. 80 ПК України.

В основу проведення фактичної перевірки позивача відповідачем покладено п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, який передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що при призначенні перевірки контролюючим органом в оскаржуваному наказі не зазначено будь-яких фактичних обставин, які послугували підставою для призначення перевірки.

Проаналізувавши норми ПК України, суд дійшов висновку, що підставою для проведення фактичної перевірки є конкретний пункт ПК України (у даному випадку п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80), який зазначається контролюючим органом при прийнятті наказу на проведення фактичної перевірки, а наявність чи отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства є обставиною застосування п.п. 80.2.5, так само й здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, наказ про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам, встановленим ПК України, був прийнятий без порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки та за наявності передбаченої ПК України підстави для її проведення.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.05.2018 р. по справі № 810/1394/16, а саме: "... Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального)."

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій, суд виходить з того, що за приписами ст. 15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно з абзацом 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Ліцензії позивача на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 1901625 та тютюновими виробами № 1901345 діяли з 09.07.2019 р. до 09.07.2020 р. (а. с. 14-15). Наступні ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2001638 та тютюновими виробами № 2001365 діють з 10.07.2020 р. до 10.07.2021 р. (а. с. 16-17).

Спір між сторонами зводиться до того, чи охоплюється 09.07.2020 р. дією ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Суд встановив, що терміни дії ліцензій № 1901625 і № 1901345 були особисто встановлені повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня їх початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником "до", у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

Крім того, згідно з частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 р. строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом ст. 2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензіях їх кінцевої дати дії "до 09.07.2020" та положень Конвенції, дає підстави для висновку, що позивачем не допущено порушень вимог Закону № 481/95 під час здійснення роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в останній день чинності ліцензій - 09.07.2020 р.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.05.2021 по справі № 820/6160/16.

З огляду на викладене, позов належить задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 908,00 грн (а. с. 1), що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач заявив про понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. На доказ понесених витрат позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 05.03.2021 р., ордеру на ім`я Шевченка І.В., його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 19-22).

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За умовами договору про надання правової допомоги вартість послуг є фіксованою і становить 7000,00 грн (п. 4.1). Договір містить вказівку на те, що гонорар підлягає сплаті протягом 30 банківських днів з моменту набрання рішенням суду законної сили (п. 4.2).

Однак, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та акту приймання-передачі таких послуг. Отже, суд виходить з того, що позивачем не доведено фактичне понесення ним витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. Тим більше, до позову додано договір про надання правової допомоги з адвокатом Шевченком І.В., а 17.05.2021 р. клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні підписане від імені позивача адвокатом Лущенковим С.В. з посилання в ордері на договір про надання правової допомоги від 14.05.2021 р. № 14/05-21, копії якого суду не надано.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код ВП 44104027) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2020 р. № 1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 17.11.2020 р. № 1.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код ВП 44104027) судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21.05.2021 р.

Суддя Н.В. Лісовська