Справа № 300/1281/21
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. справа № 300/1281/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Суддя Остап?юк С.В.,

за участю секретаря Баточенко О.-А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору від 15.03.2021, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ (далі - відповідач, орган державної виконавчої служби), яким заявлено вимоги про визнання протиправними та скасування постанов від 15.03.2021 про стягнення 34 гривень виконавчого збору та 230 гривень мінімальних витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, встановлених статтями 268, 269, 270, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заявлені позовні вимоги, мотивовані тим, що відповідачем в межах виконавчого провадження №64815574 не було стягнуто суму заборгованості, оскільки сума застосованого штрафу в розмірі 170 гривень сплачена 26.01.2021, тобто до моменту відкриття 15.03.2021 виконавчого провадження з примусового стягнення штрафу, що, на його думку, свідчить про відсутність підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору та витрат. Вважає постанови про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що спірні постанови прийняті відповідачем з дотриманням строку, порядку передбаченого статтями 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження» та за наявності підстав для їх прийняття. Вважає правомірним стягнення з позивача вказаних сум витрат та збору, оскільки останнім не виконано обов`язку щодо надання органу, який виніс постанову про накладення штрафу, підтвердження сплати цього штрафу, що мало наслідком звернення до примусового виконання рішення про його стягнення.

Сторони, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не з`явилися, також своїх представників не направили, у зв`язку з чим та на підставі частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини.

23.01.2021 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №139491 накладено штраф в розмірі 170 гривень.

Позивач, 26.01.2021 накладений штраф оплатив, згідно з квитанцією №0.0..1, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

15.03.2021 державний виконавець відкрив виконавче провадження №64815574 з примусового виконання постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №139491.

Одночасно, 15.03.2021 державним виконавцем винесені оскаржувані постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу на те, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18, постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 14.05.2020 справа№№640/685/19.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що базою обрахунку розміру виконавчого збору є розмір суми, що підлягає примусовому стягнення, а за умови відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення про стягнення коштів, які вже сплачені відсутня сума, що підлягає стягненню, тобто сама база обрахунку для визначення розміру виконавчого збору. Правове регулювання Закону№1404-VIII в такому випадку охоплюється частиною 9 статті 27 цього Закону та встановлює, що виконавчий збір не стягується.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

Статтею 42 Закону №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Частиною 4 вказаної статті Закону №1404-VIII передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Враховуючи, що виконавчий документ, примусове виконання якого здійснювалося у виконавчому провадженні №64815574, виконаний добровільно до моменту відкриття виконавчого провадження та не підлягав зверненню до примусового виконання є необґрунтованим стягнення витрат такого виконавчого провадження.

Додатково з цього приводу є необхідним звернути увагу, що невиконання обов`язку щодо надання органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення штрафу, підтвердження сплати цього штрафу не може мати наслідком створення самостійних підстав для стягнення витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

Зазначене дає підстави для висновку, що державний виконавець приймаючи спірні постанови не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

З огляду на наведене, доводи позивача про протиправність постанов державного виконавця Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні №64815574 від 15.03.2021 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та наявність підстав для їх скасування є обґрунтованими.

Як наслідок, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов старшого державного виконавця Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 15.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 34 гривні виконавчого збору та 230 гривень мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП №64815574) підлягають до задоволення.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908 гривень, згідно квитанції за №0.0.11 від 24.03.2021.

Таким чином, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (індекс 77500, вулиця Незалежності, будинок 3, місто Долина, Івано-Франківська область, ) про визнання протиправними та скасування постанов про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору від 15.03.2021 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 15.03.2021 про стягнення виконавчого збору розмірі 34 гривні (ВП №64815574).

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 15.03.2021 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП № 64815574).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Долинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (індекс 77500, вулиця Незалежності, будинок 3, місто Долина, Івано-Франківська область, ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Остап`юк С.В.