Справа № 640/1025/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року м. Київ № 640/1025/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (далі також - відповідача), в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації () щодо відмови ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

2. Визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації () ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни протиправною;

3. Відмову Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації () видати ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни скасувати.

4. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації () відмову видати ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни переглянути;

5. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення олосіївської районної в м. Києві державної адміністрації () видати ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у встановленні правового статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення з підстав відсутності розпорядчих документів про залучення підприємства, а якому працював позивач, до формувань цивільної оборони. Вказує, що остання була залучена до складу формувань Цивільної оборони та стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до норм чинного законодавства, а також законодавства, яке діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_1 має право на встановлення статусу інваліда війни і на отримання документа, що підтверджує зазначений статус.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.02.2019 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позову, зазначивши, що оскільки в наданих позивачем документах відсутня інформація про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємств, установ до вказаного формування та розпорядчий документ підприємства, установи про залучення його особисто до складу такого формування, відомостей про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни за даними документами немає.

22.02.2019 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що По-перше: адміністративна процедура встановлення (визначення, надання, установлення тощо) на даний час законодавчо не врегульована; по-друге: посилання на лист Міністерства соціальної політики законодавству не відповідає, оскільки листи Мінсоцполітики носять інформаційно-роз`яснювальний характер і не можуть бути використані при встановлені (відмові) правового статусу, про що детально аргументовано в тексті адміністративного позову Позивача; по-третє: пояснення відповідача стосовно того, що «видачі такого посвідчення («Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», прим.) передує встановлення статусу інваліда війни.» не відповідає законодавству також, оскільки, як вже не одноразово зазначалося, адміністративна процедура встановлення (визначення, надання, установлення тощо) на даний час законодавчо не врегульована; по-четверте: довідка №КИЕ - № 074411 ОСОБА_1 цілком відповідає вимогам пункту 10 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», оскільки є довідкою про групу та причину інвалідності; по-п`яте: відповідач свою відмову мотивує тим, що до заяви не додано жодних документів на підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань цивільної оборони, не відповідає дійсності, оскільки довідка, на підставі якої згідно п. 10 Порядку є в наявності відповідача, проти чого відповідач не заперечує; по-шосте: посилання відповідача на певну підбірку рішень Верховного Суду України є неправильною, оскільки ці рішення не є типовими, носять індивідуальний характер, або не стосуються предмету дійсного позову взагалі.

02.04.2019 року відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2019 року у задоволенні клопотання представника Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Черненко Яни Миколаївни про залишення позовної заяви без руху - відмовлено.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 11.12.1998 ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській катастрофи категорії 1, їй також надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується вкладкою № НОМЕР_3 до посвідчення серії НОМЕР_2 .

Так, позивач 22.12.2018 року звернулась до відповідача з заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 29.12.2018 року №100/06-14043 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для встановлення останньому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з огляду на відсутність розпорядчих документів про залучення підприємства, на якому працювала позивач, до формування Цивільної оборони.

Не погоджуючись з такими діями Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської РДА, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із даним адміністративним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з такого.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

За визначенням статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З аналізу викладених норм слідує, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавцем віднесено вузьку категорію осіб, які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Крім того, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є: настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як вбачається з матеріалів справи, факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджується копіями довідки до акта огляду МСЕК серії КИЕ-1 №074411, експертного висновку №1519-1851 від 30.06.1998 року, довідки Відкритого акціонерного товариства «ГЕМ» №134/Пз-103 від 11.02.1998 року.

Указані обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", поряд з цим, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, окрім як факту набуття особою інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" містить також умову, що така особа повинна була брати участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Дана обставина пов`язана з тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпоряджень керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Вказані документи, у разі, якщо вони були дійсно долучені позивачем до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни належним чином підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони останій не надав.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів залучення позивача саме до невоєнізованого формування Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд приходить до висновку про відсутність підстав для надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 у справі № 751/2501/17, від 10.05.2018 у справі № 279/12162/15-а, від 30.11.2018 у справі № 756/3226/16-а, від 20.02.2019 у справі № 817/237/18.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста ґкиєва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (03040, м. Київ, вул. Ломоносова, 5/3; ).

Повне судове рішення складено 21.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна