Справа № 240/13819/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 травня 2021 року

м. Київ

справа № 240/13819/20

адміністративне провадження № К/9901/17239/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати їй усіх належних сум при звільненні та зобов`язати прокуратуру Житомирської області здійснити перерахунок:

- заробітної плати за період з 26 березня по 30 квітня 2020 року, виходячи з розміру посадового окладу визначеного статтею 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій і виплатити різницю недоотриманої при звільненні суми заробітної плати за вищевказаний період; заробітної плати за період з 25 вересня 2019 року по 25 березня 2020 року, включивши до її складової надбавку за класний чин "старший радник юстиції" та надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, обчислену за вказаний період з урахуванням надбавки за класний чин та виплатити різницю недоотриманої при звільненні суми заробітної плати за вищевказаний період;

- суми компенсації за дні невикористаної відпустки у зв`язку із звільненням, включивши до складової її обчислення за період з 25 вересня 2019 року по 25 березня 2020 року надбавку за класний чин "старший радник юстиції" та надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, обчислену з урахуванням надбавки за класний чин, а за період з 26 березня по 30 квітня 2020 року заробітну плату, з урахуванням розміру посадового окладу згідно зі статтею 81 Закону № 1697-VII, з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу та премій;

- здійснити коригування суми нарахованої компенсації за дні невикористаної відпустки на коефіцієнт 6,7 та виплатити різницю між відкоригованою сумою та фактично виплаченою при звільненні сумою даної компенсації.

02 грудня 2020 року рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо нездійснення нарахування та виплати всіх належних сум при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу заробітну плату за період із 26 березня по 30 квітня 2020 року, з урахуванням розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону № 1697-VII.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

На вказані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду Житомирською обласною прокуратурою подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 12 травня 2021 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

У цій касаційній скарзі відповідач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції помилково тлумачать положення статті 131-1 Конституції України, статті 81, 87, 90, 91 Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-IX). Крім того, судами недотримано вимоги статей 71 - 77, 242, 246 КАС України, що є підставою для скасування судових рішень відповідно до статті 351 КАС України. Водночас заявник послався на різну практику судів першої та апеляційної інстанцій у подібній категорії справ.

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач вказавши, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року Житомирській обласній прокуратурі було надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд зазначив, що у цій справі вирішувався спір щодо правильності обчислення розміру заробітної плати позивача за 2019 - 2020 роки, після змін у законодавстві щодо оплати праці прокурорів та прийняття Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року у справі № 6-р/2020 яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремі положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VI зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов в частині вимог щодо перерахунку заробітної плати позивача за період із 26 березня по 30 квітня 2020 року, суди також послалися на пункт 2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України у справі №6-р/2020, яким визначено, що зазначені положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що вирішуючи спір суди керувалися саме висновками Конституційного Суду України у справі №6-р/2020 і мотиви, що свідчать про самостійне тлумачення ними положень статті 131-1 Конституції України, статей 81, 87, 90, 91 Закону України "Про прокуратуру" та розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-IX у рішеннях суду відсутні. Крім того, у цьому спорі суди не застосовували норми Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" про помилковість тлумачення яких зазначив відповідач у касаційній скарзі.

Верховний Суд відхилив доводи заявника про фундаментальне значення цієї справи для формування практики, оскільки доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для обчислення розміру заробітної плати позивача, виходячи з розмірів окладів, установлених статтею 81 Закону № 1697-VI зводяться до відсутності рішення про успішне проходження позивачем атестації, у зв`язку з чим її звільнено з посади та органів прокуратури. Крім того, зміст судових рішень свідчить про те, що зазначені обставини щодо атестації не досліджувалися судами у цій справі і у касаційній скарзі відповідач не посилається на те, що такі аргументи він наводив під час її розгляду у судах попередніх інстанцій. Мотиви заявника щодо різної практики судів, з посиланням на приклади судових рішень у справах №№ 520/2751/21, 160/15257/20 також не беруться до уваги Верховним Судом, так як ці судові рішення не набрали законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, наведення окремих цитат з рішень Верховного Суду та неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Враховуючи, що у цій касаційній скарзі Житомирська обласна прокуратура посилається на ті ж підстави та мотиви касаційного оскарження судового рішення, що і в попередній касаційній скарзі (К/9901/11398/21), яким вже надавалася оцінка Верховним Судом в ухвалі від 14 квітня 2021 року, а отже заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подаючи касаційну скаргу вдруге, скаржником так і не викладено підстав для касаційного оскарження судових рішень, у зв`язку з чим така касаційна скарга підлягає поверненню.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення відповідачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відповідач не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися, тоді як загальні посилання Житомирської обласної прокуратури на відсутність висновків Верховного Суду, з наведенням норми законодавства, яким урегульовані загальні питання діяльності та особливості забезпечення функціонування прокуратури, у тому числі, умови оплати праці, за відсутності вмотивованих аргументів щодо неправильного їхнього застосування, не є підставою для відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова