Справа № 509/1649/21
Суддя: Панасенко Є. М.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/1649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Панасенко Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Мочернюк В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 509/1649/21 за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенанта поліції Андрусяк Людмили Петрівни про скасування постанови серії ДП 18 № 338711 від 28.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 338711 від 28.03.2021 року, винесену інспектором 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Андрусяк Людмилою Петрівною про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_2 , закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП, та стягнути на його користь судовий збір у розмірі 454 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції.

Позов обґрунтовує тим, що 28.03.2021 року відповідачем складена постанова серії ДП18 № 338711, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. На переконання позивача, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною, оскільки з оскаржуваної постанови не слідує в чому конкретно виразилося порушення водієм правил перевезення небезпечного вантажу (не зазначено класу небезпечного вантажу, його номеру, відповідно до міжнародного класифікатора) та який конкретно пункт яких правил порушено, не зазначено назву небезпечного вантажу, спеціального нормативного акта. Який регламентує перевезення небезпечного вантажу. Таким чином як вважає позивач, вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та п.5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395. Зауважив що він роз`яснив свою позицію поліцейському, що в своїх діях не вбачає порушення п.22.5 ПДР України, на підтвердження своїх пояснень та заперечень надав поліцейському для ознайомлення CMR № 123, де було вказано кількість місць (контейнерів), а саме 1080 шт., у відповідь на його пояснення інспектор Андрусяк Л.П. сказала що їй байдуже і не надаючи жодних доказів вчинення правопорушення винесла постанову про адміністративне правопорушення. Зважаючи на це, позивач вважає, що дії інспектора є протиправними, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 21.04.2021 року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач інспектор 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенант поліції Андрусяк Л.П. в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від представника департаменту патрульної поліції в інтересах відповідача подано відзив на позов, відповідно до якого, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позицію обґрунтували тим, що інспектор патрульної поліції врахував всі обставини необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно виніс постанову та наклав стягнення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 578192 від 24.11.2020 року винесена інспектором патрульної поліції є обґрунтованою та законною. Крім того, в відзиві зазначають, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки працівники органів і підрозділів Національної поліції України при розгляді справ про адміністративні правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.Також в додатках до відзиву вказано про DVD диск з відеозаписами, однак до суду диск не подано, оскільки відзив до суду було направлено засобами електронної пошти.

Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою серії ДП18 № 338711 від 28.03.2021 року, винесену інспектором 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Андрусяк Л.П., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно із оскаржуваною постановою ОСОБА_1 28.03.2021 року о 00:20 год в м.Миколаєві по вул Пушкінська. 7 керував транспортним засобом з небезпечним вантажем не маючи дійсного свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, чим порушив п.22.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 132-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с.23).

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського інспектора 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенанта поліції Андрусяк Людмили Петрівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 338711 від 28.03.2021 року.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

У зв`язку із наведеним слід зазначити, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Зважаючи на неявку позивача в судове засідання, а також подання ним до початку судового засідання клопотання про розгляд справи у його відсутності, суд був позбавлений об`єктивної можливості залучити до участі у справі належного відповідача, а саме ГУНП у Миколаївській області (оскільки УПП в Миколаївській області не має статусу юридичної особи, а є лише його підрозділом).

Окрім того, суд звертає увагу на те, що суд має право замінити відповідача на належно лише за попередньою згодою позивача, або за його безпосереднім клопотанням.

Однак, враховуючи той факт, що позивач, жодних клопотань та заяв не заявляв, виявив бажання бути відсутнім під час розгляду справи у суді, суду не виявилось можливим реалізувати процедуру заміни відповідача на належного, передбачену ч. 3-4 ст. 48 КАС України.

Також обізнаність позивача про свої права і те, що саме інспектором 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Андрусяк Л.П. відносно нього складено постанову свідчить про знання позивачем свого права та необхідності залучення належного відповідача до участі у справі, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КУпАП України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. ст. 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.2 ст.76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на те, що здійснити заміну первісного відповідача на належного не виявилось можливим, у зв`язку із тим, що позивач не скористався своїм правом заявити клопотання про заміну відповідача, в судове засідання для вирішення питання щодо заміни не з`явився, будь-яких власних доказів для обґрунтування своїх позовних вимог до суду не надав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 48,77,241-246,255,Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 9, 17, 18, 33, 121, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 2-ї роти 4-го батальйону УПП в Миколаївській області лейтенанта поліції Андрусяк Людмили Петрівни про скасування постанови серії ДП 18 № 338711 від 28.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Є. М. Панасенко