Справа № 160/4177/21
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року Справа № 160/4177/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 30 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2018, 2019, 2020 роки, несвоєчасної виплати у день звільнення грошової компенсації за 20 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016, 2017 роки, невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 по день винесення рішення та компенсації втрати частини таких доходів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 30 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 20 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, 2017 рік,, яка передбачена наказом Військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19.05.2020 року та не виплачена у день звільнення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 296 днів затримки повного розрахунку при звільненні шляхом множення середньомісячного розміру її грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, в загальній сумі 722,13 грн. х 296 днів = 213 750,48 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у вигляді грошової компенсації за 50 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 рік на суму такої грошової компенсації за весь період затримки виплати по день фактичної виплати грошової компенсації.
Позов мотивовано тим, що позивач, з народженням другої дитини з 04.02.2012 року набула право на додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за підставою наявності двох дітей віком до 15 років. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19 травня 2020 року позивач звільнена у запас та виключена зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 наказом від 14 травня 2020 року № 54-РС з 19 травня 2020 року. В наказі Військової частини № 98 від 19.05.2020 року вказано: «Виплатити грошову компенсацію за 20 (двадцять) діб не використаних додаткових соціальних відпусток, яка матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, за 2017 рік.» Також 11.03.2020 позивачем подано рапорт на адресу командира взводу про надання грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, як матері двох неповнолітніх дітей віком до 15 років за 2016, 2017 роки. Відповідно до накладених резолюцій помічником командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_2 було зазначено, що у разі звільнення наявні законні підстави для виплати. До теперішнього часу грошову компенсацію за 20 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2016, 2017 роки, яка була зазначена у наказі Військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19.05.2020 на день звільнення відповідач не провів, а також не провів нарахування та виплату компенсації за 30 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2018, 2019, 2020 роки. У грудні 2020 року позивач отримала довідку-розрахунок грошового забезпечення при звільненні на підставі наказу від 19.05.2020 № 98, в якому відсутнє нарахування і виплата грошової компенсації за 20 діб невикористаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2016, 2017 роки. Тобто, при виключенні позивача зі списків особового складу, відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо виплати грошової компенсації за 20 діб не використаних додаткових відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, 2017 рік, а також не було проведено необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за 30 діб не використаних додаткових відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 рік. Дії відповідача не відповідають нормам чинного законодавства України, є безпідставними та незаконними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/4177/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.
12.05.2021 року судом отримано відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до абзацу 3 п. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця. Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 98 від 19.05.2020 позивачу була нарахована та виплачена грошова компенсація за 42 календарні дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 - 2020 роки, яка є для неї більш вигідною, ніж додаткова відпустка як матері двох дітей віком до 15 років за цей самий період у кількості 30 днів. Грошова компенсація за невикористані 20 днів додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 та 2017 роки згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 98 від 19.05.2020 позивачу не нараховано та не виплачено, тому наявний спір про розмір такої компенсації. При цьому, суд має встановити її розмір порівняно із середнім заробітком, що повинен бути врахований при застосуванні положень статті 117 КЗпП України. Тому, ця вимога заявлена передчасно та її вирішення в судовому порядку є можливим лише після нарахування та виплати їй сум такої грошової компенсації, що є виключними дискреційними повноваженнями відповідача. Грошова компенсація за невикористані 20 днів додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 та 2017 роки носить разовий характер, а тому строки затримки її виплати не підпадають під дію Закону № 2050-ІІІ.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 13.04.2018 року.
ОСОБА_3 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у званні старшого прапорщика військової служби за контрактом та звільнена з посади начальника польової лазні взводу матеріального забезпечення 1 парашутно-десантного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що сторонами не заперечується.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту. Вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення позивача становить; календарна 18 років 05 місяців, пільгова вислуга становить 21 рік 00 місяців.
Також вказаним наказом передбачено:
- виплатити грошову компенсацію за 20 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, за 2017 рік;
- виплатити грошову компенсацію за 42 доби використаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2018 рік, за 2019 рік та за 2020 рік.
Вважаючи невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як матері двох дітей за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки протиправною та незаконною, позивач звернулася до суду з позовом.
Приписами ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Приписами ст.4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
При цьому, згідно частиною 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
Водночас, абз. 3 ч. 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, законодавцем встановлено обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим ч.4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ та іншими законами, та надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Згідно з абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу під час звільнення з військової служби нараховано та виплачено грошову компенсацію не використаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік за 42 доби.
Тобто, позивачем, як військовослужбовцем вже використано право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, за 2018, 2019, 2020 роки.
За викладених обставин, у цій частині позовних вимог, а саме, визнання дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 30 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2018, 2019, 2020 роки, невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача по день винесення рішення, компенсації втрати частини таких доходів та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 30 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік - слід відмовити.
Разом з тим, судом встановлено, що всупереч визначеної у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19.05.2020 року виплати грошової компенсації за 20 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, за 2017 рік, така компенсація позивачеві не нарахована та не виплачена.
Враховуючи, що за 2016 та 2017 роки позивачем не отримано іншої додаткової відпустки, позивачу при звільненні виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, а саме за 20 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 20 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, 2017 рік, яка передбачена наказом Військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19.05.2020 року та не виплачена у день звільнення, підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку та компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За приписами статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Суд зазначає, що для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку (компенсації) за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів необхідно точно визначити період такої затримки та дату остаточного розрахунку.
При цьому, для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні необхідно встановити день фактичного розрахунку як кінцеву дату нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.
Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, та, як наслідок, і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Проаналізувавши положення ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 цього кодексу зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.
Відповідач не виплатив на час звернення позивача до суду належну йому грошову компенсацію за 20 невикористаних діб щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років, тобто, з ОСОБА_1 не проведено остаточного фактичного розрахунку при звільненні. Сторонами не надано доказів такої виплати і на час вирішення спору по суті.
З огляду на викладене, суд вважає, що навіть за умови безспірності факту невиплати відповідачем належних позивачеві сум при звільненні, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розмір компенсації втрати частини доходів.
За викладених обставин, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Питання розподілу судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 20 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016, 2017 роки - протиправними.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за 20 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2016 рік, 2017 рік, яка передбачена наказом Військової частини НОМЕР_1 № 98 від 19.05.2020 року та не виплачена у день звільнення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна