Справа № 420/5952/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 травня 2021 р. м.ОдесаСправа № 420/5952/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Осіпова Ю.В.,

суддів: Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 18.05.2020р.№12о/с, в частині звільнення з 20.05.2020р. у запас Збройних сил за п. 64 «г» через скорочення штатів» позивача, начальника Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м.Теплодар) ГУМВС України в Одеській області. Поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді начальника Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м.Теплодар) ГУМВС України в Одеській області. Стягнено з Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області, на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу у розмірі 31291,20 грн. Зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області зарахувати позивачу час вимушеного прогулу з 06.11.2015р. по 17.12.2020р. включно в стаж служби в органах внутрішніх справ України. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Теплодарського відділення міліції Біляївського РВ (з обслуговування Біляївського району та м.Теплодар) ГУ МВС України в Одеській області та в частині стягнення з Біляївського РВ УМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 4501,88 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області 25.01.2021р. подала апеляційну скаргу.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2021р. апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч.2 ст.298 КАС України, у зв`язку з несплатою судового збору та надано апелянту строк протягом 10 днів з моменту отримання вказаної ухвали суду для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Вказану вище ухвалу, апелянтом отримано 22.02.2021р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021р. апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв`язку з невиконанням вимог вищевказаної ухвали від 12.02.2021р.

31.03.2021р. Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області повторно подала апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2020р.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р. апеляційна скарга залишена без руху, як така, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави, наведені апелянтом у клопотанні про поновлення строку апеляційне оскарження, визнано неповажними. Одночасно апелянту надано 10-денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення вказаних вище недоліків поданої ним апеляційної скарги.

17.05.2021р. до апеляційного суду надійшло клопотання апелянта про усунення недоліків із проханням поновити строк оскарження судового рішення. В обґрунтування доводів клопотання вказано, що на час подання апеляційної скарги та на час, встановлений судом для усунення недоліків апеляційної скарги, не було фінансування для сплати судового збору. Отримавши відповідне фінансування, відповідачем 18.03.2021р. на адресу суду було направлено платіжне доручення. Однак, отримавши ухвалу суду про повернення апеляційної скарги, відповідач без зайвих зволікань повторно подав скаргу, з огляду на що, просить поновити відповідний строк для реалізації права на апеляційне оскарження зазначеного вище судового рішення.

Дослідивши зазначені вище доводи апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст.299 цього Кодексу.

Так, рішення суду 1-ї інстанції ухвалено в порядку письмового провадження 18.12.2020р.

Повний текст судового рішення не вручений ГУ МВС України в Одеській області у день його складання та одержаний ним 23.12.2020р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Натомість, згідно зі штампом реєстрації вхідної кореспонденції апеляційна скарга вдруге подана відповідачем до суду першої інстанції 31.03.2021р., тобто з пропуском встановленого ст.295 КАС України строку апеляційного оскарження.

Варто зауважити про те, що відсутність коштів на казначейських рахунках не свідчать про наявність істотних підстав, що дійсно перешкоджали відповідачу своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та відповідним платіжним дорученням.

При цьому, з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії. Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Такий підхід до правосвідомості осіб, які є сторонами у справі, окреслений у ч.2 ст.44 КАС України, згідно з якою учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Та обставина, що апелянт звернувся з первинною апеляційною скаргою у законодавчо визначений строк, яку було залишено без руху та повернуто з підстав несплати судового збору, не є підставою вважати пропуск строку поважним, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу такого строку час реалізовувати своє право на оскарження судових рішень.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як уже зазналося вище, відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2018р. у справі №804/2979/17 та від 07.06.2018р. у справі №822/276/17.

Так, ст.129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у т.ч. органів державної влади.

Відповідно до ч.5 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У свою чергу, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на певну процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

За приписами ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип «res judicata», особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008р.).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011р. у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Серед іншого, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, а також мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Також, варто зазначити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989р. у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії»).

Відповідачем не було надано суду належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли останньому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань, а судом апеляційної інстанції надано йому достатній строк для усунення недоліків скарги, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження з наведенням інших поважних причин пропуску такого строку з доданням доказів на їх підтвердження.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з ч.1 ст.77 КАС України, повинна навести доводи та подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Однак, скаржником у заяві про усунення недоліків таких причин (інших ніж ті, що ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р. визнано неповажними) не наведено та відповідних доказів не надано.

Приписи п.4 ч.1 ст.299 КАС України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Такої ж правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.04.2021р. у справі №640/3393/19.

Таким чином, беручи до уваги значний пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 18.12.2020р., та оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження спірного рішення, не наведено нових достатніх обставин для поновлення пропущеного строку, з урахуванням тієї обставини, що положення КАС України передбачають відмову у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.6,72,77,248,299,325,329 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

У задоволені клопотання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про поновлення строку апеляційного оскарження - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Осіпов Ю.В.
Судді Косцова І.П.
Скрипченко В.О.