Справа № 509/5171/20
Суддя: Бочаров А. І.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/5171/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь адміністративну справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Управління патрульної поліції в Одеській області

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови ЕАМ№3250407 від 07.10.2020 року у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 07 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 рухався на автомобілі УАЗ3163-030 по автодорозі Одеса-Рені, у напрямку м. Одеси, де за межами населеного пункту Саратського району Одеської області, був зупинений інспектором УПП в Одеській області Карайнакі І.Г.

Надавши інспектору УПП документи, позивача було запрошено до службового автомобіля, у якому йому було сказано, що він порушив правила дорожнього руху, а саме рухався без ввімкненого ближнього світла фар та запропоновано сплатити штраф на місці.

ОСОБА_1 не погодився з цим та зазначив, що світло фар було включено, та попросив надати відеозапис, який може це спростувати. Після цього працівник УПП склав постанову (серія ЕАM№3250407 від 07.10.2020 року) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, де вписав суму штрафу 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 9.8 ПДР.

Складена постанова (серія ЕАМ№3250407) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі є протиправна, оскільки:

- позивач заперечує щодо самої події правопорушення, так як він, рухаючись у напрямку м. Одеси, рухався з включеним світлом фар, а відповідно не порушив правил дорожнього руху;

- інспектором УПП при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було виконано жодних вимог ст. 280 КУпАП, так доказів вчинення правопорушення, позивачу надано не було, вина не встановлена протоколом, у постанові винним позивач не визнаний, не враховані та не зазначені обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, не зазначено наявність, або відсутність майнової шкоди, не з`ясовані інші обставини, що мають значення для вирішення адміністративної справи, а відповідно протокол складений, а постанова винесена неправомірно;

- інспектором УПП не взято до уваги вимог ст. 251 КУпАП, якою передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Жодних документарних підтверджень, відповідачем позивачу надано не було.

Крім цього, ОСОБА_1 вважає протиправним та незаконним притягнення його до відповідальності за порушення п. 9.8 ПДР за ч. 2 ст. 122 КУпАП, так як зазначена норма передбачає відповідальність за порушення правил користування світловими приладами тільки при початку руху або зміні його напряму, а не за рух без ввімкненого світлу фар за межами населеного пункту.

Окрім того, позивач вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій. Так, Постанову винесено на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби-то, було вчинено. За таких умов позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що постанова від 07.10.2020 року по справі про адміністративне правопорушення щодо нього є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

На підставі викладеного він просить суд

- поновити строк на оскарження постанови серії ЕАМ№3250407 від 07.10.2020 року, у зв`язку з тим, що останній день строку оскарження постанови припав на вихідний день;

- скасувати та визнати протиправною постанову серії ЕАМ№3250407 від 07.10.2020 року у справі про адміністративне правопорушення;

- стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду відзив з запереченнями проти позову та долучив відеодиск подій правопорушення, який просив вважати доказом.

Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з відзивом на позов, дослідивши надані суду письмові та відео докази, суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ№3250407 від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

З інформації, що зберігається на цифровому носію DVD диску, наданого представником відповідача в якості доказу й проглянутого в судовому засіданні вбачається, що позивач був зупинений відповідачем на автодорозі М-15 «Одеса-Рені» в Ізмаїльському районі Одеської області, оскільки керував транспортним засобом поза населеним пунктом без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, чим порушив п.9.8 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Щодо доказів вчинення правопорушення, факт керування позивачем транспортним засобом без ввімкнених фар підтверджується фото та відеозаписом з камери поліцейських, а саме:

- файл «video_2020-12-15_15-00-59.mp4» час запису з 00:00 по 00:07, а також фото, на яких чітко видно, що позивач їхав без ввімкненого ближнього світла фар, з 00:08 секунди відеозапису адміністративного правопорушення, на якому видно, що позивач вже ввімкнув ближнє світло фар на транспортному засобі УАЗ3163-030, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста,восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183,192, 194, 195).

Положенням ч.2 ст.122 КУпАП України передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:..., зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122»).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст.258 КУпАП) уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст.258 КУпАП).

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч.2, 4 ст. 258 КУпАП). в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.»

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

П. 9.8 ПДР України передбачає, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається. З 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу-ближнє світло фар.

З огляду на положення цього пункту ввімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби здійснюється під час руху механічних транспортних засобів, з метою позначення транспортного засобу, що рухається. Таким чином, не ввімкнення ближнього світла фар механічними засобами, що рухаються, поза межами населеного пункту є складом адміністративного правопорушення, передбаченого саме частиною 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, кваліфікація правопорушення, скоєного позивачем є правильною, адміністративне стягнення застосоване згідно до санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що у випадку відсутності в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів до них прирівнюється ближнє світло фар.

Пунктом 1.10 Правила дорожнього руху встановлено, що денні ходові вогні - це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Враховуючи, що ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів, це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на те, що згідно п.9.1 Правил, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також і попереджувальним сигналом. Прирівнюючи ближнє світло фар до денних ходових вогнів, законодавець відносить перші саме до зовнішніх світлових приладів (як і денні ходові вогні), а не до попереджувальних сигналів (п. 9.1 Правил).

Недотримання цього правила слід тлумачити як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП.

Тобто відповідальність за дане правопорушення передбачена саме ч. 2 ст. 122 КУпАП (порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами), за яке відповідачем відносно позивача було винесено постанову серії ЕАМ№3250407 від 07.10.2020 року про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за порушення вимог ч.2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У відповідності до п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580- VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 4 статті 161 КАС України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт порушення ним ПДР України.

Таким чином, позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом з відеореєстратора

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ№3250407 від 07.10.2020 року стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена відповідачем правомірно, у зв`язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 77, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 07.05.2021 року.

Суддя А.І.Бочаров