Справа № 640/22003/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Київ № 640/22003/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сістемінжинірінгменеджмент» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Сістемінжинірінгменеджмент» (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.10.2019 №000638504.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що господарські операції позивача з контрагентами ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама» підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованим, прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, що має наслідком його неправомірності та є підставою для скасування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентами не мали реального характеру, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлені обставини, які свідчать про фактичну неможливість виконання сторонами зобов`язань за договорами. Представник відповідача, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу про проведення перевірки від 19.09.2019 №870 та направлення від 19.09.2019 №91/26-15-05-04-04, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Сістемінжинірінгменеджмент» (код 37441935) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» (код 34595251) за квітень 2016, ТОВ «ТК Гама» (код 39521493) за травень 2016 року, що містяться в податкових деклараціях з податку на додану вартість та податку на прибуток за 2016 рік, за результатами якої складено акт від 27.09.2018 №101/26-15-05-04-04/37441935.

Проведеною перевіркою встановлено порушення, зокрема пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 303 994,00 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 303 994,00 грн.

На підставі висновку акту перевірки, 25.10.2019 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №000638504, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 379 993,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 303 994,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 75 999,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Так, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

З акту перевірки вбачається, що позивач відображав у складі витрат що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств суми по господарським операціям з ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама».

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Так, досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Згідно з частиною першою статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлена відсутність реального характеру господарських операцій позивача ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама».

Позивачем в підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по взаємовідносинах із ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама» долучено до матеріалів справи копії договорів №б/н від 15.03.2016 та №16/05-03 від 13.05.2016.

Відповідно до договору поставки №б/н від 15.03.2016, укладеного між позивачем (покупець) та TOB «Промисловий Альянс Запоріжжя» (постачальник), останній зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - оплатити і прийняти товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Загальна вартість даного Договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього Договору згідно Специфікацій, що є невід`ємними частинами даного Договору (пункт 1.2 Договору №б/н від 15.03.2016).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано специфікації на постачання ТМЦ для ТОВ «Сістемінжинірінгменеджмент» від 15.03.2016, видаткові накладні від 15.04.2016 №ПА-0415-01, від 27.04.2016 №ПА-0427-02, рахунки-фактури від 15.04.2016 №ПА-0415-01, від 27.04.2016 №ПА-0427-04, товарно-транспортні накладні від 15.04.2016 №ПА-0000031, від 27.04.2016 №ПА-0000043, сертифікат на поставлений товар, виписки по рахунку, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2016 -2017 роки, договір про відступлення права вимоги від 24.11.2016 №С24/11-2016.

Відповідно до договору поставки №16/05-03 від 13.05.2016, укладеного між позивачем (покупець) та TOB «ТК Гама» (постачальник), за умовами якого останній зобов`язується поставляти (передавати у власність) на умовах, вказаних у цьому договорі другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму, визначену у прайс-листках (прейскурантах) та/або у виставлених рахунках-фактурах та/або у видатково-прибуткових накладних та/або актах приймання-передачі товару, які є невід`ємною частиною цього договору.

В підтвердження реальності здійснення господарської діяльності по вищезазначеним взаємовідносинах з TOB «ТК Гама», позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні від 30.05.2016 №Г-0530-01, від 26.05.2016 №Г-0526-02, від 26.05.2016 №Г-0526-1, рахунки-фактури від 30.05.2016 №Г-0530-01, від 26.05.2016 №Г-0526-02, від 26.05.2016 №Г-0526-1, товарно-транспортні накладні від 30.05.2016 №Г-0530-01-30, від 26.05.2016 №Г-0526-02, від 26.05.2016 №Г-0526-1, сертифікати на поставлений товар, виписки по рахунку, оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2016-2017 роки, договір про відступлення права вимоги від 28.12.2016 №2016-28-12.

Разом з тим, відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частина друга статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, суд звертає увагу, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у позивача місця для зберігання придбаного товару, оприбуткування товару на складах позивача, докази зберігання придбаного товару та, як наслідок, надані позивачем первинні документи, на думку суду, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій, а лише фіксують господарські операції із ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама».

При цьому, позивач не зазначив мету придбання товарів згідно договорів із ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама», не надав доказів на підтвердження використання саме придбаного у зазначених контрагентів товарів, подальшого їх використання у власній господарській діяльності, зокрема щодо продажу третім особам.

Таким чином, позивачем не доведено реальність господарських операцій по відносинам із ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» та ТОВ «ТК Гама» та пов`язаність придбаних товарів із господарською діяльністю підприємства.

Крім того, висновки відповідача про порушення позивачем вищезазначених норм ґрунтуються на тому, що реальність вчинення господарських операцій між ним та ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя», ТОВ «ТК Гама» відсутня, оскільки, на думку контролюючого органу, такі товариства мають ознаки фіктивності, створені з метою прикриття незаконної діяльності з конвертації грошових коштів з метою ухилення підприємств-контрагентів від сплати податків; зокрема відповідач посилається на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 у справі №335/12032/16-к.

Так, вказаним вироком від 25.11.2016 затверджено угоду про визнання винуватості від 31.10.2016 укладену між прокурором відділу прокуратури Запорізької області Федорченком К.В, та ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 207, ст. 212 ККУ; затверджено угоду про визнання винуватості від 31.10.2016 укладену між прокурором відділу прокуратури Запорізької області Федорченком К.В, та ОСОБА_2 , яку визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч.3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28, ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 207, ст. 212 ККУ.

У зазначеному вироку встановлено, що «на початку січня 2014 року мешканець м. Запоріжжя ОСОБА_1 , який мав досвід реєстрації, перереєстрації суб`єктів господарської діяльності, за попередньою змовою з ОСОБА_2 , яка мала досвід бухгалтерської діяльності, у невстановлений досудовим слідством час та місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, свідомо не бажаючи здійснювати реальну ініціативну, системну, на власний ризик господарську діяльність, з метою прикриття незаконної діяльності інших суб`єктів господарської діяльності реального сектору економіки, яка полягала в укладені нікчемних угод та документальному оформленні псевдо фінансово-господарських операцій та незаконному формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, а також валових витрат з податку на прибуток підприємства на користь суб`єктів підприємницької діяльності, для відведення від себе підозри у вчиненні злочину, залучили ОСОБА_3 , якій за грошову винагороду запропонували стати засновником, директором та бухгалтером ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя», без мети її реального проведення господарської діяльності, при цьому у свої злочинні наміри останню не повідомили.»

Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, у період з 29.01.2014 по 30.09.2016 забезпечив прикриття незаконної діяльності, зокрема ТОВ «ТК Гама», ТОВ «Сістемінжинірінгменеджмент».

Таким чином, вказаним вироком встановлена фіктивність контрагентів позивача - ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя», ТОВ «ТК Гама».

Верховний Суд у постанові від 16.04.2021 у справі №808/1882/17 зазначив, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування даних бухгалтерського та податкового обліку можуть створювати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подані на підтвердження господарських відносин з цими контрагентами документи не мають статусу первинних та не можуть підтвердити вказані господарські відносини, за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірність формування спірних сум податкових вигод.

Поряд з цим судом також враховується, що положення статті 472 Кримінального процесуального кодексу України передбачають, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення тощо.

Таким чином, факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, дійсно не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, проте підлягає врахуванню у сукупності із дослідженням усіх складових господарських операцій.

Також суд звертає увагу, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання податкових вигод.

При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.

З огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин, за яким платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, платник податків всеодно має бути обачним у виборі контрагента, оскільки несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.

У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, оскільки в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на формування податкових вигод в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що надані позивачем документи на підтвердження господарських правовідносин з контрагентами не є належно оформленими первинними документами, а тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум.

Суд наголошує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

За таких обставин, відсутність фактичного здійснення позивачем та його контрагентами господарських операцій доводить правомірність висновків контролюючого органу про заниження податку на прибуток за наслідками господарських операцій із ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя», ТОВ «ТК Гама», що, в свою чергу, свідчить про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оскільки позивачем не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Сістемінжинірінгменеджмент» (03056, м. Київ, вул. Польова, буд. 21, літера А, Блок Е, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко