Справа № 540/1476/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 р.м. ОдесаСправа № 540/1476/20

Головуючий в І інстанції: Ковбій О.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 22.01.2021 р. м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року по справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» звернулось до суду з адміністративним позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби, у якому просить: скасувати рішення митного поста «Первомайськ» Миколаївської митниці ДФС, а саме, картку відмови у митному оформленні від 06.12.2019 року № UA504070/2019/00152.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм процесуального та матеріального права.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2019 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та підприємством Wartsila France S.A.S було укладено контракт № 53-129-01-19-01754 на поставку «запасних частин до дизель-агрегатів 12ZV40/48, виробництва Wartsila France S.A.S., для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до умов вказаного контракту, специфікації до контракту від 04.02.2019 року № 53-129-01-19-01754, технічних вимог та умов постачання, затверджених 15.06.2018 року, позивач отримав товар згідно переліку, наведеного в зазначених документах.

Позивачем для митного оформлення товару подано митну декларацію № UA504070/2019/203165 від 05.12.2019 року, відповідно до якої сума ввізного мита визначена на рівні « 0%» та зазначена преференція за кодом « 410».

Разом з митною декларацією ДП «НАЕК «Енергоатом» для оформлення товару надано копії: зовнішньоекономічного договору (контракту) № 53-129-01-19-01754 від 04.02.2019 року, специфікації до контракту від 04.02.2019 року № 53-129-01-19-01754, технічні вимоги та умови постачання, затверджені 15.06.2018 року, пакувальні листи від 04.02.2019 року №№ 66240293, 66244202, 66257971, рахунки-фактури (інвойси) від 10.10.2019 року №№ 95654954, 95654956, 95654957, автотранспортні накладні № 5393504.1 від 11.10.2019 року, декларації про походження товару від 02.12.2019 року № S200642213, інформації про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 4905661, декларації інвойси, складені уповноваженим (схваленим) експортером від 10.10.2019 року №№ 95654954, 95654956, 95654957, листи постачальника, єдиного уніфікованого документу на розміщення на тимчасове зберігання товарів від 18.10.2019 року, копії митних декларацій країн відправлення від 10.10.2019 року №№ 19NLK1KZ8RY66WD53, 19NLK1KZ8SAY67WD56, 19NLK1L51QATNCWD54.

При митному оформленні МД від 05.12.2019 року № UA504070/2019/203165 митницею встановлено відсутність підстав для надання пільг зі сплати митних платежів. У митному оформленні вантажу відмовлено, про що посадовою особою поста «Первомайськ» Миколаївської митниці ДФС складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення митного № UA504070/2019/00152 від 06.12.2019 року.

Не погоджуючись із вказаною карткою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, митним органом зазначено дві підстави для прийняття оскарженого рішення: невірно визначений код товару № 17 у МД від 05.12.2019 року № UA504070/2019/203165; неможливість застосування преференції за кодом « 410».

Вирішуючи справу та надаючи оцінку такій підставі для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у митному оформленні, як невірне визначення коду товару, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 4, 7 ст. 69 Митного кодексу України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право митного органу приймати рішення щодо класифікації товарів для митних цілей передбачено законом, таке рішення є обов`язковим в разі його чинності. Незгода особи з відповідним рішенням передбачає його оскарження в судовому або адміністративному порядку.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та не спростовується апелянтом, рішення відповідача щодо визначення коду товару від 06.12.2019 року за № 17, вказаного в митній декларації № UA504070/2019/203165 від 05.12.2019 року, позивачем не оскаржено, отже, є чинним та не може бути предметом судового розгляду в даній справі, оскільки не заявлено до оскарження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що картка відмови в частині аргументів стосовно невірно визначеного коду товару № 17 у МД від 05.12.2019 року № UA504070/2019/203165 не підлягає оцінці в рамках даної адміністративної справи.

В апеляційній скарзі апелянтом жодним чином не оспорюється та не спростовується наведених обставин та висновків суду першої інстанції, та позивач не надає докази щодо оскарження рішення відповідача щодо визначення коду товару від 06.12.2019 року за № 17, вказаного в митній декларації № UA504070/2019/203165 від 05.12.2019 року.

В свою чергу, надаючи оцінку правомірності рішення відповідача в частині аргументів про неможливість застосування позивачем преференції за кодом « 410», суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно положень ст. 75 Митного кодексу України митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, а також до продуктів переробки товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території.

Для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; 2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; 3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 271 Митного кодексу України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України (ст. 272 МК України).

Відповідно ч. 1 ст. 281 Митного кодексу України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

При цьому, статтею 43 Митного кодексу України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Пунктом 5 частини третьої статті 44 Митного кодексу України визначено, що документи, які підтверджують країну походження товару, не вимагаються у разі, якщо це передбачено міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

Судом першої інстанції встановлено, що у митній декларації декларантом значення ввізного мита визначено на рівні 0%, посилаючись на преференції, передбачені Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII (далі - Угода).

Відповідно ст. 26 Угоди положення Глави «Національний режим та доступ товарів на ринки», розділу «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно положень ст.ст. 27,29 Угоди для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди (далі - Графіки).

Відповідно до пункту 1 статті 16 Протоколу І (Протокол щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва) до Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Приписами п. 4 ст. 22 Протоколу І до Угоди передбачено, що складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.

Текстом декларації інвойс, відповідно додатку IV до Протоколу І Угоди є зазначення напису наступного змісту: «Експортер продукції, на яку поширюється цей документ (митний дозвіл №…), заявляє, що за винятком випадків, де це явно зазначено, ці товари є товарами преференційного походження…» (Українська версія). Зазначення такого напису є допустимим на кількох мовах згідно додатку. В англійській версії відповідний напис має наступний зміст: «The exporter of the products covered by this document (customs authorization No ...) declares that, except where otherwise clearly indicated, these products are of ... preferential origin.».

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою підтвердження преференційного походження товару експортер продукції може скласти декларацію інвойс, що полягає у здійсненні на комерційному документі, в тому числі повідомленні про доставку («Delivery note»), запису (шляхом друкування або від руки з дотриманням вимог статті 22 Протоколу І) тексту декларації, наведеного у Додатку IV до Протоколу І. Таким чином, така декларація є невід`ємною частиною відповідного комерційного документа.

Судом першої інстанції встановлено наявність декларації інвойсу на: повідомленні про доставку («Delivery note») за інвойсом № 95654957 та № 95654956.

На повідомленні про доставку («Delivery note») за інвойсом № 95654954 така декларація відсутня.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та жодним чином не спростовуються апелянтом.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, на повідомленні про доставку («Delivery note») за інвойсом №95654957 щодо деяких позицій наявні застережні написи наступного змісту: «This line item is not complying with the preferential origin of the goods and is therefore not part of the preferential/approved exporter-status declaration» (далі - застережні написи). Дослівний переклад наведеної фрази має наступний зміст: «Ця позиція не відповідає преференційному походженню товарів і, отже, не є частиною декларації про преференційний/затверджений статус експортера».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що декларація інвойс на повідомленні про доставку («Delivery note») за інвойсом № 95654957 стосується тих позицій, відносно яких не зроблено відповідного застережного напису.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що преференційне походження товару, зазначених в інвойсах №95654957 (в частині позицій, відносно яких не зроблено застережного напису) та №95654956 підтверджене у спосіб та в порядку, передбаченому п.4 ст. 22 Протоколу І до Угоди, тоді як до товарів, зазначених в інвойсі № 95654954, таке підтвердження відсутнє взагалі.

Тобто, застосування позивачем преференцій у вигляді звільнення від сплати ввізного мита виправдане щодо товарів, зазначених в інвойсах № 95654957 (в частині позицій, відносно яких не зроблено застережного напису) та № 95654956, а товари, зазначені в інвойсі № 95654954, в об`ємі наданих позивачем документів не підпадають під дію Угоди.

Відповідно п. 3 ч. 11 ст. 264 Митного кодексу України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації, зокрема, якщо митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що позивачем без правових підстав застосовано до частини товарів, зазначених в митній декларації № UA504070/2019/203165, преференції за кодом « 410» (відносно товарів, перелічених в інвойсі № 95654954 та товарів в інвойсі № 95654957 в частині тих, відносно яких зроблено застережний напис), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така декларації не відповідає вимогам МК України та положенням Угоди, а тому не може бути прийнята митним органом.

В апеляційній скарзі позивачем не зазначено жодних доводів щодо помилковості наведених висновків суду першої інстанції, чи неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції.

Позивач в апеляційній скарзі взагалі не посилається на правомірність застосування до частини товарів, зазначених в митній декларації № UA504070/2019/203165, преференції за кодом « 410» (відносно товарів, перелічених в інвойсі № 95654954 та товарів в інвойсі № 95654957 в частині тих, відносно яких зроблено застережний напис).

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції щодо безпідставності застосування позивачем до частини товарів, зазначених в митній декларації № UA504070/2019/203165, преференції за кодом « 410» (відносно товарів, перелічених в інвойсі № 95654954 та товарів в інвойсі № 95654957 в частині тих, відносно яких зроблено застережний напис) підтверджуються матеріалами справи та жодним чином не спростовуються апелянтом, доводи апеляційної скарги не містять доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції, чи неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.05.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька