Справа № 320/9780/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року № 320/9780/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, Департаменту інформатизації МВС України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, Департаменту інформатизації МВС України, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, щодо відмови у внесенні змін до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 шляхом звернення до Департаменту інформатизації МВС України про внесення останнім змін до персонально - довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про видалення відомостей із ЄРДР про те, що йому 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадженні №0001298;

- зобов`язати посадову особу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, направити до Департаменту інформатизації МВС України відповідне процесуальне рішення про внесення змін до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про видалення відомостей із ЄРДР про те, що йому 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадженні №0001298.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою усиновлення дитини, отримав в Міністерстві внутрішніх справ України довідку про результати перевірки за персонально-довідковим обліком ЄІС МВС стосовно відсутності (наявності) судимості, притягнення особи до кримінальної відповідальності, обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, у відповідності до якої за обліками МВС громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бобровиця, Чернігівської області, на території України станом на 20.02.2020 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, в довідці зазначено, що позивач є особою, якій 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015, кримінальне провадження №0001298, відомості про результати розгляду кримінального провадження до МВС не надходили.

Позивач звертає увагу суду, що згідно з матеріалів кримінальної справи №359/3591/15-к, яка знаходиться в архіві Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, українцю, громадянину України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованому, одруженому, на утриманні якого перебуває двоє малолітніх дітей, раніше не судимому, проживаючому у АДРЕСА_2 . підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_3 та заборонено підозрюваному залишати житло в період з 20 години 00 хвилин до 8 години 00 хвилин.

При цьому, позивач стверджує, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бобровиця, Чернігівської області до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях №0001298, №00001298 чи в будь-якому іншому не притягувався, міри запобіжного заходу щодо нього судом ніколи не обирались, в АДРЕСА_3 , ніколи не проживав.

Таким чином, позивач стверджує, що в персонально-довідковому обліку ЄІС МВС містяться відомості, які не відповідають дійсності, внаслідок чого він неодноразово звертався до відповідачів із заявами в яких просив внести відповідні зміни до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС стосовно нього, однак останні відмовили йому у цьому, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду.

Відповідач, - Бориспільська місцева прокуратура Київської області, позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що органи прокуратури не відносяться до суб`єктів, які мають доступ до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України, що унеможливлює внесення останніми будь-якої інформації, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність адміністративного позову та унеможливлює захист прав ОСОБА_1 у той спосіб, який він просить.

Відповідач, - Департамент інформатизації МВС України, позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що станом на 11.01.2020 за інформацією персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУНП в Київській області в рамках кримінального провадження № 0001298 від 15.06.2015 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; 22.04.2015 обрано запобіжний захід домашній арешт до 20.06.2015, інші відомості до МВС не надходили.

Так, відповідач звертає увагу суду на те, що Департамент інформатизації МВС не наділено повноваженнями самостійно вносити відомості до персонально-довідкового обліку, так само як і вносити зміни в облікові документи або вилучати їх. Зазначає, що це може бути зроблено лише після отримання відповідного процесуального рішення слідчого органу досудового розслідування, у провадженні якого знаходиться справа, або рішення суду, однак станом на 11.01.2021 інших відомостей щодо ОСОБА_1 до МВС не надходило.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 клопотання представника позивача про залучення співвідповідача у справі №320/9780/20 задоволено та залучено до участі у справі №320/9780/20 в якості співвідповідача Департамент інформатизації МВС України.

Перед початком чергового судового засідання представники сторін звернулись до суду з письмовими клопотаннями про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Бобровиця Чернігівської області, є громадянином України, зареєстрований з 10.12.2002 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Бобровицьким РВ УМВС України в Чернігівській області 27.06.1996.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, з метою усиновлення дитини, отримав в Міністерстві внутрішніх справ України довідку серії НА №1752400 від 20.02.2020, зі змісту якої вбачається, що за обліками МВС громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бобровиця, Чернігівської області, на території України станом на 20.02.2020 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яку 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015, кримінальне провадження №0001298. Відомості про результати розгляду кримінального провадження до МВС не надходили.

У вказаній довідці зазначено, що вона містить результати перевірки за персонально-довідковим обліком ЄІС МВС стосовно відсутності (наявності) судимості, притягнення особи до кримінальної відповідальності, обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Судом встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2015 у кримінальній справі №359/3591/15-к (провадження №1 - кс/359579/2015) клопотання слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, українцю, громадянину України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованому, одруженому, на утриманні якого перебуває двоє малолітніх дітей, раніше не судимому, проживаючому у АДРЕСА_2 . підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_3 та заборонено підозрюваному залишати житло в період з 20 години 00 хвилин до 8 години 00 хвилин.

Ухвала слідчого судді діє протягом 60 днів до 20 червня 2015 року.

27.02.2020 представник позивача звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з адвокатським запитом за вих. №27/02/20-01, яким просив надати інформацію чи обиралася міра запобіжного заходу громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бобровиця, Чернігівської області, Бориспільським міськрайонним судом Київської області по кримінальній справі за №0001298.

Листом від 04.03.2020 вих. №119/05-08/2020 Бориспільський міськрайонний суд Київської області у відповідь на адвокатський запит повідомив, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебувало клопотання слідчого СВ Бориспільського MB ГУ MBС України в Київській області про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України; ухвалою суду від 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; як вбачається із матеріалів клопотання, запобіжний захід обирався в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №00001298 від 20.04.2015.

Також повідомлено, що за результатами здійсненого пошуку документів в АСДС «Д-3» інформація про обрання міри запобіжного заходу громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бобровиця, Чернігівської області в кримінальному провадженні за №0001298 відсутня.

27.02.2020 представник позивача звернувся до начальника Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській з адвокатським запитом за вих. №27/02/20-02, яким просив надати інформацію:

- чи обирався щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015;

- надати для ознайомлення кримінальне провадження №0001298.

10.03.2020 представник позивача звернувся до начальника Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з адвокатським запитом за вих. №10/03/20-21, яким просив надати інформацію:

- чи повідомлявся у кримінальному провадженні № 00000856 від 20.04.2015, або у кримінальному провадженні №00001298, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бобровиця, Чернігівської області про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

- чи обирався щодо ОСОБА_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадження №0001298, №00000856, або у будь-якому іншому.

У разі не підтвердження запитуваної інформації, представник позивача просив внести відповідні зміни до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС стосовно відсутності відомостей про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, до кримінальної відповідальності.

У відповідь на адвокатський запит начальник Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, листом від 26.03.2020 №6196, повідомив, що надати інформацію щодо кримінального провадження №0001298 від 15 червня 2015 року не надається можливим, оскільки місцезнаходження даного кримінального провадження на даний час встановлюється.

13.03.2020 представник позивача звернувся до керівника Бориспільської місцевої прокуратури з адвокатським запитом за вих. №13/03/20-01, яким просив надати інформацію:

- чи існує в Бориспільській місцевій прокуратурі наглядове провадження у кримінальному провадженні №00000856 від 20.04.2015, або у кримінальному провадженні №00001298;

- чи існують в матеріалах наглядового провадження паспортні, або інші ідентифікуючі данні ОСОБА_1 .

Представник позивача також просив вжити заходів, якими посприяти у захисті охоронюваних Законом прав та інтересів громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, шляхом внесення відповідних змін до персонально-довідкового обліку СІС МВС стосовно відсутності відомостей про притягнення, до кримінальної відповідальності.

У відповідь на адвокатський запит, керівник Бориспільської місцевої прокуратури, листом від 26.03.2020 №1118вих20, повідомив, що у провадженні СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження №0000856 від 20.04.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. В даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_1 , якому 22.04.2015 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В подальшому матеріали кримінального провадження за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України виділено в окреме провадження за №0001298 від 15.06.2015. Вивченням даних, внесених до ЄРДР встановлено, що 15.06.2015 змінено анкетні данні підозрюваної особи із ОСОБА_1 на іншу особу. На даний час місцевою прокуратурою вживаються заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження вищевказаних кримінальних проваджень.

29.04.2020 позивач звернувся до начальника Бориспільського РВ ГУ НП в Київській області із заявою, в якій просив внести відповідні зміни до персонально - довідкового обліку ЄІС МВС стосовно відсутності відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності.

З пояснень позивача, зазначених у позові, вбачається що станом на день звернення до суду з цим позовом відповіді на свою заяву від начальника Бориспільського РВ ГУ НП в Київській області він не отримував.

15.06.2020 позивач звернувся до Міністра внутрішні справ України з заявою в якій просив внести відповідні зміни до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , виключивши відомості про те, що 21.04.2015 року Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015, кримінальне провадження №0001298.

Листом від 22.06.2020 вих. №С-11081 заступник директора Департаменту - начальник управління документування службової діяльності С.Бачинський повідомив позивача, що керівництвом Міністерства розгляд його звернення доручено Національній поліції України.

Листом від 21.07.2020 вих. №С-229/27/04/3-2020 заступник начальника Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної полії України С.Бачинський повідомив позивача, що власником і розпорядником баз даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України є держава в особі МВС України, тому було надіслано за належністю надані ОСОБА_1 матеріали для розгляду в установленому порядку та подальшого інформування заявника.

27.07.2020 представник позивача звернувся до керівника Національної поліції України з адвокатським запитом за вих. №27/07/20-01, яким просив надати інформацію чи отримано доручення від Департаменту забезпечення діяльності апарату МВС України про розгляд заяви ОСОБА_1 від 20.06.2020.

Листом від 07.08.2020 вих. №252аз/27/04/3-2020 заступник начальника Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Н. Фурманюк повідомила, що заяву ОСОБА_1 було надіслано до ДІ МВС України за належністю для прийняття відповідного рішення та подальшого інформування заявника.

Листом від 24.07.2020 директор департаменту інформатизації МВС України І.Бондаренко повідомив, що Департамент інформатизації МВС не наділено повноваженнями самостійно вносити відомості до персонально-довідкового обліку, так само як і вносити зміни в облікові документи або вилучити їх. Вказане може бути зроблено лише після отримання відповідного процесуального рішення слідчого органу досудового розслідування, у проваджені якого знаходиться справа або рішення суду. Тому внесення змін до ЄРДР не належать до компетенції МВС і відповідно до ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» направлено для розгляду по суті до офісу Генерального прокурора України.

Листом від 20.07.2020 вих. №27/2-70746ВКК-25 Офіс Генерального Прокурора повідомив позивача про те, що розгляд його звернення надіслано за належністю до прокуратури Київської області.

Листом від 05.08.2020 вих. №3479вих-20 виконувач обов`язків начальника управління прокуратури області Немирівський О. повідомив позивача про те, що розгляд його звернення направлено згідно територіальної юрисдикції до Бориспільської місцевої прокуратури.

Виконувач обов`язків керівника Бориспільської місцевої прокуратури А.Неродик, листом за вих. №40-2999-20вих від 20.08.2020 , який був отриманий 11.09.2020, повідомив, що слідчим відділом Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області розслідувалось кримінальне провадження №0000856, у якому оголошено про підозру ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України. Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Особу ОСОБА_1 встановлено на підставі посвідчення водія КІА № НОМЕР_2 від 28.12.2002. В подальшому кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 15.06.2015 виділено в окреме провадження, якому присвоєно реєстраційний №0001298. При цьому анкетні дані підозрюваного змінено на іншу особу.

Повідомлено, що на даний час місцезнаходження кримінального провадження невідоме та прокуратурою вживаються заходи до його відшукання.

Також зазначено, що підстави для внесення змін до персонально-довідкових обліків МВС України на даний час відсутні.

24.09.2020 позивач, через свого представника, звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність Бориспільської місцевої прокуратури Київської області.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.09.2020 у справі №359/7536/20 скаргу адвоката Данилова Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, яка полягає у відмові внесені змін до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України повернуто заявнику.

У подальшому позивач звернувся з цим позовом до суду.

З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві вбачається, що в лютому 2015 року він втратив посвідчення водія серії НОМЕР_3 , та через два тижні після втрати звернувся із заявою про його втрату і 03.03.2015 отримав нове посвідчення водія серії НОМЕР_4 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" визначає інформацію про фізичну особу (персональні дані) як відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11).

Інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, є конфіденційною та може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини 2 статті 21 Закону України "Про інформацію").

Відповідно статті 1 Закону України від 01.06.2010 № 2297-VI "Про захист персональних даних" (далі - Закон № 2297) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Під обробкою персональних даних розуміється будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем (абзац восьмий статті 2 Закону № 2297).

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 2297 володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону.

У частині 2 статті 5 Закону № 2297 закріплено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Статтею 6 Закону № 2297 передбачено, що: мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних (частина перша); склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки (частина третя); обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (частина п`ята); не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина шоста).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 2297 забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних.

Положення частини першої цієї статті не застосовується, якщо обробка персональних даних здійснюється за умови надання суб`єктом персональних даних однозначної згоди на обробку таких даних (пункт 1 частини 2 статті 7 Закону № 2297).

Згідно з положеннями частини першої статті 11 Закону №2297 підставами для обробки персональних даних серед іншого є:

- згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних (п. 1);

- дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 8 Закону №2297 суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

За приписами частини 2 статті 14 Закону № 2297 поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Наведеним положенням Законів України "Про інформацію" і "Про захист персональних даних" кореспондують норми Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939), згідно з яким публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1).

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 Закону № 2939). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону № 2939).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 2939 конфіденційною є інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 7 Закону № 2939).

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2018 № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17) зазначив:

«…аналіз положень частин першої, другої статті 32 Конституції України, юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави для висновку, що втручання у конституційне право особи на приватне і сімейне життя шляхом збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди допускається, якщо воно передбачене законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таке втручання вважатиметься законним у разі наявності підстави в національному законі, а також за умови, що такий закон відповідатиме принципу верховенства права, закріпленому в частині першій статті 8 Конституції України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) … до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля … Оскільки частини перша, друга статті 32 Конституції України перебувають у взаємозв`язку зі статтею 8 Конвенції («Право на повагу до приватного і сімейного життя»), то Конституційний Суд України враховує практику тлумачення і застосування вказаної статті Конвенції Європейським судом з прав людини при розгляді цієї справи. Згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У цьому контексті Європейський суд з прав людини зазначив, що збирання та зберігання інформації стосовно приватного життя особи, а також її розповсюдження охоплюються сферою застосування пункту 1 статті 8 Конвенції (пункт 117 рішення у справі «Заїченко проти України (№ 2)» (Zaichenko v. Ukraine (no. 2) від 26 лютого 2015 року, заява № 45797/09). Також Європейський суд з прав людини наголосив, що зберігання органами державної влади інформації про приватне життя особи та її використання є втручанням у право на повагу до приватного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції (пункт 56 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 року, заява №11901/02; пункт 70 рішення у справі «Суріков проти України» (Surikov v. Ukraine) від 26 січня 2017 року, заява № 42788/06).

Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, тобто права на повагу до приватного і сімейного життя, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання «згідно із законом» вимагає від оспорюваного заходу, за яким здійснюється втручання, підґрунтя в національному законодавстві і стосується також якості закону, тобто закон має бути доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачати наслідки його дії щодо себе, і відповідати принципу верховенства права (пункт 85 рішення у справі «Шалімов проти України» (Shalimov v. Ukraine) від 4 березня 2010 року, заява № 20808/02)».

Порядок доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.11.2016 № 1256 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.01.2017 за № 22/29890 (далі - Порядок № 1256) визначає умови, підстави та процедуру надання відомостей з інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, що містить відомості стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури.

Відповідно до п. 2 Порядку №1256 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

- персонально-довідковий облік - систематизований банк (база) даних інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄІС МВС України) стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення;

- вимога - письмове звернення про надання відомостей з персонально-довідкового обліку, що подається державними органами, які здійснюють правоохоронні функції та мають повноваження на отримання таких відомостей.

02.07.2015 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ.

На виконання цієї норми в межах повноважень, наданих частиною 1 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №641 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію», систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Частинами 1-2 статті 1 вказаного Закону визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, завданнями якого є:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Наказом МВС України від 03.08.2017 №676 затверджено «Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - Положення), яке визначає основні завдання, призначення, суб`єктів та структуру інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також умови її функціонування.

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС (далі - СІС МВС).

Статті 25-27 Закону «Про Національну поліцію» встановлюють повноваження поліції щодо формування, наповнення та підтримання в актуальному стані баз даних СІС МВС, а також передбачає відповідальність за протиправне використання інформаційних ресурсів.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення основними завданнями системи ІПНП є:

- інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Національної поліції України;

- забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС;

- забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу;

- забезпечення електронної взаємодії з МВС та іншими органами державної влади.

Відповідно до пункту 2 розділу II Положення система ІПНП призначена для:

- формування інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

- обробки інформації, яка утворена в процесі діяльності поліції;

- надання безпосереднього оперативного доступу до інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

- генерації інтерфейсів та оброблення тимчасових наборів даних для здійснення інформаційної взаємодії органів (підрозділів) поліції з іншими органами державної влади, органами правопорядку іноземних держав, міжнародними організаціями;

- здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом;

- використання програмних компонентів геоінформаційних підсистем для візуалізації інформації у вигляді електронних карт, автоматичної зміни зображеного образу об`єкта в залежності від зміни його характеристик, зміни масштабу та деталізації картографічної інформації в інформаційних ресурсах;

- забезпечення автоматизації процесів управління силами та засобами поліції;

- забезпечення електронного документообігу в органах (підрозділах) поліції, обміну електронними документами з МВС;

- комплексного захисту інформації та розмежування доступу до інформації, що зберігається в базах даних системи ІПНП.

Відповідно до пунктів 3-6 розділу IV Положення користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації в цій системі.

Ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються в системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного цифрового підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних.

Кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві.

Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.

Відповідно до пункту 5 розділу V Положення автоматизовані робочі місця користувачів - це робочі місця поліцейських та інших працівників поліції, обладнані комп`ютерною технікою, у тому числі планшетними комп`ютерами, що підключені до телекомунікаційної мережі доступу системи ІПНП і призначені для автоматизації службової діяльності, реалізації повноважень обробляти інформацію відповідно до наданого рівня доступу в системі ІПНП.

Таким чином, інформація, яка міститься в системі ІПНП, сформована на підставі та у спосіб, що передбачені законом.

Предметом розгляду у цій справі є зобов`язання відповідача видалити з Інформаційного порталу Національної поліції України даних стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що йому 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадженні №0001298.

Наявні у системі ІПНП відомості є інформацією, що внесена особами за наслідками досудового розслідування.

Використання поліцією відображених у ІПНП відомостей, як і інша діяльність цього органу, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» може здійснюватися виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статті 25, 26 вказаного Закону №580-VІІІ передбачають повноваження поліції щодо формування, наповнення та підтримання в актуальному стані баз даних єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України стосовно:

1) осіб, щодо яких поліцейські здійснюють профілактичну роботу;

2) виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду;

3) розшуку підозрюваних, обвинувачених (підсудних) осіб, які ухиляються від відбування покарання або вироку суду;

4) розшуку осіб, зниклих безвісти;

5) установлення особи невпізнаних трупів та людей, які не можуть надати про себе будь-яку інформацію у зв`язку з хворобою або неповнолітнім віком;

6) зареєстрованих в органах внутрішніх справ кримінальних або адміністративних правопорушень, подій, які загрожують особистій чи публічній безпеці, надзвичайних ситуацій;

7) осіб, затриманих за підозрою у вчиненні правопорушень (адміністративне затримання, затримання згідно з дорученнями органів правопорядку, затримання осіб органами досудового розслідування, адміністративний арешт, домашній арешт);

8) осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється поліцією;

9) зареєстрованих кримінальних та адміністративних корупційних правопорушень, осіб, які їх учинили, та результатів розгляду цих правопорушень у судах;

10) іноземців та осіб без громадянства, затриманих поліцією за порушення визначених правил перебування в Україні;

11) викрадених номерних речей, цінностей та іншого майна, які мають характерні ознаки для ідентифікації, або речей, пов`язаних із учиненням правопорушень, відповідно до заяв громадян;

12) викрадених (втрачених) документів за зверненням громадян;

13) знайдених, вилучених предметів і речей, у тому числі заборонених або обмежених в обігу, а також документів з ознаками підробки, які мають індивідуальні (заводські) номери;

14) викрадених транспортних засобів, які розшукуються у зв`язку з безвісним зникненням особи, виявлених безгосподарних транспортних засобів, а також викрадених, втрачених номерних знаків;

15) виданих дозвільних документів у сфері безпеки дорожнього руху та дозволів на рух окремих категорій транспортних засобів;

16) зброї, що перебуває у володінні та користуванні фізичних і юридичних осіб, яким надано дозвіл на придбання, зберігання, носіння, перевезення зброї;

17) викраденої, втраченої, вилученої, знайденої зброї, а також добровільно зданої зброї із числа тієї, що незаконно зберігалася;

18) бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності відповідно до закону.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що діяльність уповноважених службових осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо інформаційного наповнення системи ІПНП полягає, в тому числі, в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них.

Суд зазначає, що відповідачами не надано жодного документального підтвердження того, що саме позивач є особою, якій 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадженні №0001298.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (п.70, п.71) Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачі не довели суду відсутність протиправної бездіяльності зі свого боку.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 08.10.2020 №.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, щодо відмови у внесенні змін до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 шляхом звернення до Департаменту інформатизації МВС України про внесення змін до персонально - довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про видалення відомостей із ЄРДР про те, що йому 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадженні №0001298.

Зобов`язати посадову особу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, направити до Департаменту інформатизації МВС України відповідне процесуальне рішення про внесення змін до персонально-довідкового обліку ЄІС МВС України стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про видалення відомостей із ЄРДР про те, що йому 21.04.2015 Бориспільським відділом поліції ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 20.06.2015 у кримінальному провадженні №0001298.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 00 коп.). за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 00 коп.). за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту інформатизації МВС України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.