Справа № 380/1379/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1379/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Відповідач), в якому просить:

- розглянути позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами;

- визнати протиправними дії відповідача Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року;

- стягнути з Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь позивача ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року у сумі 131897,05 грн.;

- стягнути з відповідача Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 1961,28 грн. сплачені за проведення судово-економічної експертизи.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20, яким зобов`язано Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року відповідач у грудні 2020 року нарахував та виплатив йому індексацію грошового забезпечення у сумі 11203,24 грн. Проте, позивач уважає, що відповідач здійснив неправильне нарахування суми індексації, яка йому належала, внаслідок неправильного визначення базового місяця. Так, як слідує зі змісту відповіді Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12 січня 2021 року № 191, при нарахуванні позивачу індексації за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року відповідач застосував базовий місяць серпень 2015 року. Втім, на думку відповідача базовим місяцем для нарахування йому індексації за вищевказаний період має бути січень 2008 року, оскільки в період часу з січня 2008 року по березень 2018 року розміри посадових окладів військовослужбовців залишалися незмінними.

Що стосується періоду з 01 березня 2018 року по 22 листопада 2019 року позивач вказує, що відповідач правильно обрав базовий місяць березень 2018 року, проте нараховував індексацію грошового забезпечення за вказаний період неправильно, а саме без виплати фіксованої величини індексації.

Крім цього, позивач зазначає про те, що на підставі його заяви від 01 червня 2020 року Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз надав висновок судово-економічної експертизи № 4119 від 02 липня 2020 року, згідно з яким сума індексації грошового забезпечення, яка підлягала виплаті на його користь за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року становить 144829,89 грн.

Також позивач зауважує про те, що цей позов відрізняється за предметом та підставами від іншого позову, який було подано до суду у липні 2020 року, та за результатами вирішення якого ухвалено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20. Зокрема, предметом розгляду у справі № 380/5775/20 було питання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Підставою ж позову у цій справі є неправильно визначений розмір індексації грошового забезпечення.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує про те, що під час розгляду позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження.

По суті спору відповідач зазначає, що аналіз редакцій норми пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок) дає підстави дійти висновку, що до грудня 2015 року зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів було підставою для зміни базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для цілей визначення наявності або відсутності підстав для нарахування індексації. Отже, до 01 грудня 2015 року будь-яке зростання доходів громадян, у тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Тому базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника. Редакція ж указаної норми, яка діє з 01 грудня 2015 року, покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців) на підприємства, установи, організації у разі перевищення індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів). Тобто, лише з 01 грудня 2015 року на зміну базового місяця для нарахування індексації почав впливати виключно факт підвищення тарифних ставок (окладів). При цьому, підставою для зміни базового місяця Порядок визначає саме зміну тарифних окладів, що відбулася після набрання чинності новою редакцією пункту 5 Порядку.

Також відповідач зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5775/20 встановлено, що обов`язок проводити індексацію грошового забезпечення, визначати суму індексації, зокрема, розміру посадового окладу, базового місяця для її обчислення покладено саме на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовної вимоги щодо визначення судом базового місяця для обрахунку сум індексації грошового забезпечення немає.

Відповідач вважає, що посилання позивача на листи Міністерства соціальної політики, як єдиного органу, який має право надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення не слід брати до уваги, оскільки вказані листи не є нормативно-правовими актами та мають інформаційний, рекомендаційний характер.

Щодо витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи, відповідач зазначає, що такі стягненню не підлягають, оскільки проведення цієї експертизи було здійснено на підставі заяви самого позивача ще до його звернення з позовом до суду, ухвала про проведення експертизи судом не постановлялася, а проведення згаданої експертизи безпосередньо з розглядом цієї справи не пов`язане.

У зв`язку з вищевикладеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій додатково зазначає про те, що заявлений позов відрізняється від попереднього (справа № 380/5775/20) тим, що підставою звернення до суду з цим позовом є одержання ним індексації грошового забезпечення у значно меншому розмірі, ніж той, який мав би бути виплачений.

Звертає увагу на те, що посадовий оклад на законодавчому рівні в Україні до грудня 2015 року був встановлений ще у січні 2008 року, відтак саме цей місяць повинен бути базовим для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних проведенням судово-економічної експертизи, позивач вказує, що відповідно до частини 3 статті 132 КАС України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, на проведення експертиз. Тому відповідач повинен відшкодувати йому витрати, які він поніс у зв`язку з проведенням судово-економічної експертизи № 4119 від 02 липня 2020 року.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 05 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивач до 22 листопада 2020 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на фінансовому забезпеченні у Львівському обласному військовому комісаріаті (на день звільнення займав посаду начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу).

Відповідно до наказу командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 01 листопада 2019 року № 538, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 22 листопада 2019 року № 140 позивача з 22 листопада 2019 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по листопад 2018 року включно, за жовтень 2019 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року, із врахуванням виплачених сум. У задоволенні інших вимог позовної заяви відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20 без змін.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20 Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого року у розмірі 11373,85 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком індексації грошового забезпечення на колишнього військовослужбовця майора ОСОБА_1 (а.с.26, зворот).

Згідно листа Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 191 від 12 січня 2021 року (а.с.26) кошти на індексацію грошового забезпечення в сумі 11203,24 грн. зараховані ОСОБА_1 платіжним дорученням від 21 грудня 2020 року № 2550 на його картковий рахунок.

При цьому, відповідно до довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення на колишнього військовослужбовця майора ОСОБА_1 (а.с.26, зворот) базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення визначено серпень 2015 року.

Позивач, уважаючи, що відповідач при нарахуванні йому індексації грошового забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20 неправильно визначив базовий місяць, що призвело до її виплати у меншому розмірі, звернувся з цим адміністративним позовом до суду. Просить стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року у сумі 131897,05 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо посилань відповідача на те, що під час розгляду позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження суд зазначає таке.

Предметом оскарження у справі № 380/5775/20, за результатами вирішення якої Львівським окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 17 вересня 2020 року, були дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року. Предметом оскарження у цій справі є дії відповідача щодо неправильного нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року. Отже, предмет, а відтак й підстави позову у цій справі відрізняються від предмета та підстав позову у справі № 380/5775/20. З огляду на це, суд вважає, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду фактично з новим позовом (нові предмет та підстава позову), під час вирішення якого обов`язок суду полягатиме у наданні оцінки вже новим обставинам, а також діям відповідача щодо правильності нарахування та виплати позивачу індексації його грошового забезпечення за вказаний вище період.

Тому доводи відповідача у цій частині суд відхиляє.

По суті заявлених позовних вимог суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом частини першої статті 10 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Суд відзначає, що у межах розгляду цієї справи право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20.

Таким чином, виходячи з підстав та предмета позову спірним у цій справі є лише питання визначення базового місяця (базових місяців) для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Щодо визначення базового місяця за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року суд враховує наступне.

У позовній заяві позивач зазначає, що базовим місяцем для нарахування йому індексації грошового забезпечення за вищевказаний період має бути січень 2008 року, оскільки в період часу з січня 2008 року по березень 2018 року розміри посадових окладів військовослужбовців залишалися незмінними.

Натомість відповідач, нараховуючи позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у довідці-розрахунку індексації грошового забезпечення на колишнього військовослужбовця майора ОСОБА_1 базовим місяцем для нарахування індексації визначив серпень 2015 року, оскільки « 25 серпня 2015 року відбулася зміна окладу за військове звання, з капітана на майор, грошове забезпечення збільшилось на 15,60 грн.»

У відзиві на позовну заяву відповідач пояснює це тим, що аналіз норми пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок) дає підстави дійти висновку, що до 01 грудня 2015 року будь-яке зростання доходів громадян, у тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації. Тому базовий місяць для обрахунку індексації не був прив`язаний до події зростання тарифних окладів працівника.

Редакція ж норми пункту 5 Порядку, яка діє з 01 грудня 2015 року, покладає обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення військовослужбовців) на підприємства, установи, організації у разі перевищення індексу споживчих цін встановленого порогу індексації з урахуванням базового місяця, в якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання тарифних ставок (окладів). Тобто, лише з 01 грудня 2015 року на зміну базового місяця для нарахування індексації почав впливати виключно факт підвищення тарифних ставок (окладів). При цьому, підставою для зміни базового місяця Порядок визначає саме зміну тарифних окладів, що відбулася після набрання чинності новою редакцією пункту 5 Порядку.

Оцінюючи такі доводи позивача та відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, відповідно до визначення, яке міститься в абзаці третьому статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів») у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013), якою пункт п`ятий Порядку № 1078 викладено у новій редакції. Вказана постанова набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Так, відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції Постанови № 1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених вище редакцій норм пунктів 5 Порядку № 1078 дає підстави дійти висновку, що до 15 грудня 2015 року (дати набрання чинності Постановою № 1013) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення уважався місяць, в якому відбулося підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів. Тобто, базовий місяць для проведення індексації грошових доходів населення не був прив`язаний до події зростання лише тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Проте, після 15 грудня 2015 року у зв`язку з набранням чинності Постановою № 1013, якою пункт 5 Порядку № 1078 викладено у новій редакції, на встановлення нового базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) для нарахування індексації почав впливати виключно факт зростання тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Таким чином, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника (в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок), а саме від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Аналогічного змісту роз`яснення надало у своєму листі від 28 квітня 2016 року № 201/10/137-16 Міністерство соціальної політики, як орган, уповноважений відповідно до пункту 14 Порядку № 1078 надавати роз`яснення щодо його застосування.

Вирішуючи питання про те, який базовий місяць мав бути встановлений позивачу при нарахуванні йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року суд відзначає, що 07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) відповідно до пункту першого якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Додатком 1 до Постанови № 1294.

Постанова № 1294 набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.

Постанова № 1294 втратила чинність 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців та установлено для них нові додаткові види грошового забезпечення.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з 01 січня 2008 року (після набрання чинності Постановою № 1294) по березень 2018 року (після втрати чинності Постановою № 1294), що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Отже, за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за указаний період повинен бути січень 2008 року.

Втім, як слідує з матеріалів справи, відповідач при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року безпідставно застосував саме редакцію пункту 5 Порядку № 1078, яка була чинною до прийняття Постанови № 1013, визначивши позивачу базовий місяць серпень 2015 року, що, як наслідок, призвело до неправильного нарахування позивачу сум індексації грошового забезпечення за указаний період та її виплати у менших, аніж належить, розмірах.

Щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 22 листопада 2019 року суд зазначає таке.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Пунктом четвертим цієї постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміри посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Зазначена постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Таким чином, враховуючи підвищення посадових окладів військовослужбовців з березня 2018 року у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року постанови № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем).

Вказана обставина сторонами не заперечується, а тому в силу вимог частини першої статті 78 КАС України доказуванню не підлягає.

З наявної у матеріалах справи довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 (а.с.13-14) суд встановив, що за період з 01 березня 2018 року по 22 листопада 2019 року відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у таких місяцях та сумах: у грудні 2018 року в сумі 71,08 грн.; у січні 2019 року в сумі 71,08 грн.; у лютому 2019 року в сумі 71,08 грн.; у березні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у квітні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у травні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у червні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у липні 2019 року в сумі 206,72 грн.; у серпні 2019 року в сумі 206,72 грн.; у вересні 2019 року в сумі 206,72 грн.; у жовтні 2019 року в сумі 0,00 грн.; у листопаді 2019 року в сумі 206,72 грн., разом 2955,32 грн.

У позовній заяві позивач вказує, що за період з 01 березня 2018 року по 22 листопада 2019 року відповідач правильно визначив базовий місяць березень 2018 року, проте нараховував індексацію грошового забезпечення за вказаний період неправильно, а саме без виплати фіксованої величини індексації.

Відповідач у відзиві на позовну заяву стосовно згаданих вище аргументів позивача щодо не виплати йому фіксованої величини індексації не навів жодних доводів на їх підтвердження чи спростування.

Перевіряючи правильність нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 22 листопада 2019 року суд, з урахуванням встановлених обставин справи, враховує наступне.

У контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації, як її називає позивач) до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078.

Так, відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: а) розмір підвищення грошового доходу особи, та б) суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати: чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця.

Втім, як слідує з матеріалів справи відповідач, вирішуючи питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2019 року врахував лише норми абзаців першого, другого пункту 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Саме тому, з урахуванням зазначених норм, відповідач не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, а почав здійснювати її виплату лише з грудня 2018 року, тобто місяця, що настав за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін (пункт 1-1 Порядку № 1078).

Однак, на переконання суду відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року.

Крім того, суд зауважує, що будь-яких пояснень чи доводів відповідача з приводу неврахування ним у межах спірних правовідносин при вирішенні питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року положень абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 матеріали справи не містять.

Разом з тим, як уже було зазначено судом вище за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена позивачу у таких розмірах: у грудні 2018 року в сумі 71,08 грн.; у січні 2019 року в сумі 71,08 грн.; у лютому 2019 року в сумі 71,08 грн.; у березні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у квітні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у травні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у червні 2019 року в сумі 134,47 грн.; у липні 2019 року в сумі 206,72 грн.; у серпні 2019 року в сумі 206,72 грн.; у вересні 2019 року в сумі 206,72 грн.; у жовтні 2019 року в сумі 0,00 грн.; у листопаді 2019 року в сумі 206,72 грн., разом 2955,32 грн.

Проте, враховуючи те, що у межах спірних правовідносин відповідач не врахував положення абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року) та не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, дійшовши за таких обставин передчасного висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, суд, як наслідок, ставить під сумнів правильність нарахування та виплати відповідачем сум індексації грошового забезпечення позивача за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо неправильного нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року, тому позовна вимога у цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року у сумі 131897,05 грн. суд зазначає наступне.

Вищевказана сума індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року розрахована на підставі висновку експерта № 4119 від 02 липня 2020 року, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 від 11 червня 2020 року, згідно з яким «дослідженням поданих документів документально підтверджується розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.012016 по 22.11.2019 відповідно до вимог Закону України від 03.07.1991 № 1282-VІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 в загальній сумі 144829,89 (сто сорок чотири тисячі вісімсот двадцять дев`ять грн. 89 копійок)».

Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця.

Так, з аналізу норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення слідує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

У контексті обставин цієї справи суд встановив, що відповідач за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року неправильно нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення у зв`язку з неправильним визначенням базового місяця за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та не вирішенням питання про наявність у позивача права на виплату індексації у місяці підвищення грошового доходу (березень 2018 року), а також на виплату визначеної суми індексації (фіксованої суми індексації, як зазначено у позовній заяві) відповідно до вимог абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 за період з березня 2018 року по 22 листопада 2019 року.

Тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року у сумі 131897,05 грн. є передчасною та спрямована на захист ще не порушеного права позивача, адже конкретна сума індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням базового місяця січня 2008 року та вирішеним питанням про наявність у позивача права на виплату індексації у місяці підвищення грошового доходу (березень 2018 року), також на виплату визначеної суми індексації, ще не нарахована відповідачем за спірний період, що суперечить статті 5 КАС України, в той час, як судовий захист може надаватися лише порушеним правам, а тому у її задоволенні належить відмовити.

Тому з цих підстав суд відхиляє висновок експерта № 4119 від 02 липня 2020 року, складений за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 від 11 червня 2020 року.

Разом з тим, згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд також враховує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/5775/20 Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки платіжним дорученням від 21 грудня 2020 року № 2550 перерахував позивачу грошові кошти на індексацію грошового забезпечення в сумі 11203,24 грн. на його картковий рахунок.

Тож, оскільки суд визнав протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року та, враховуючи те, що відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення саме на відповідача покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пунктів першого, третього частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду з цим адміністративним позовом його не сплачував, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи № 4119 від 02 липня 2020 року у розмірі 1961,28 грн. слід зазначити про те, що оскільки суд відхилив висновок експерта № 4119 від 02 липня 2020 року, складений за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 від 11 червня 2020 року, та відмовив у стягненні на користь позивача визначеної у ньому суми індексації грошового забезпечення, витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. І. Франка, 25, м. Львів, 79005) про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення задоволити частково.

Визнати протиправними дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неправильного нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року.

Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 22 листопада 2019 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи № 4119 від 02 липня 2020 року у розмірі 1961,28 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.