Справа № 727/2197/21
Суддя: Одовічен Я. В.
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2197/21
Провадження № 2-а/727/26/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Семенишина І.Д.

позивача: ОСОБА_1

представників позивача: Пазюк П.П., Мінгайлєнє О.В.

представників відповідача: Дробот В.Д., Федюкова Т.Д.

представника третьої особи: Тирончук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа: Чернівецька обласна державна адміністрація про скасування рішення про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа: Чернівецька обласна державна адміністрація про скасування рішення про накладення адміністративного стягнення.

Посилалася на те, що постановою №52-ДК/0030По/08/01-21 від 11.02.2021 року державного інспектора контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дроботом В.Д. її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 грн. 00 коп. Зазначено, що вказаним правопорушенням вона заподіяла матеріальну шкоду державі на суму 46940 грн. 69 коп.

Із постанови вбачається, що позивач самовільно зайняла та використовує земельну ділянку, площею 11,5589 га, яка відноситься до земель державної форми власності водного фонду, і розташована в адміністративних межах Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

У постанові також вказано, що самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом використання водного дзеркала, яке утворилося гідроспорудою, яка належить позивачу на праві власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2019 року.

Зазначила, що із постановою вона не погодилась та 22.02.2021 року оскаржила її в позасудовому порядку до вищестоящого органу - до начальника ГУДЗК у Чернівецькій області Капусняка М.М.

Рішенням начальника ГУДЗК у Чернівецькій області Капусняка М.М. від 03.03.2021 року їй було відмовлено у задоволенні скарги з підстав пропуску строку на її оскарження.

Позивач також вказала, що жодних дій по самовільному зайняттю земельної ділянки не вчиняла, а навпаки, вчинила всі законні дії щодо оформлення права оренди на земельну ділянку після смерті свого батька - ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який був законним користувачем земельної ділянки на підставі Державного акту на право постійного користування.

Позивач неодноразово після оформлення спадщини на гідроспоруду, зверталась із заявами від 03.06.2019 року, 30.07.2019 року та 22.10.2019 року про державну реєстрацію належної її батькові земельної ділянки, площею 17,6603 га до державного кадастрового реєстратора відділу у Глибоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, однак жодної відповіді протягом встановленого законом терміну не отримала.

30.01.2021 року позивач звернулася до голови Чернівецької ОДА із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 17,66 га за адресою: с.Опришени, Глибоцького району Чернівецької області та проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Станом на час смерті батька Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою був чинний, земельну ділянку державні органи не вилучали.

Таким чином, після смерті свого батька вона на законних підставах могла користуватися земельною ділянкою і бажала оформити право оренди у визначеному законом порядку, а тому не вчиняла жодних дій щодо самовільного зайняття водного дзеркала.

Звернула увагу на те, що межі земельної ділянки, яку вона нібито незаконно зайняла, взагалі не визначено, кадастровий номер не присвоєно, в державному реєстрі водного фонду цієї земельної ділянки немає.

Просила скасувати рішення Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог земельного законодавства України про охорону земель Чернівецької області М.Капусняка від 03.03.2021 року №52-ДК/0001РПО/02/01/-21 та постанову державного інспектора контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області В.В. Дробота від 11.02.2021 року №52-ДК/0030По/08/01-21 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КпАП України та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 200 грн. 00 коп. Провадження у справі просила закрити.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області отримано листа від Сторожинецької місцевої прокуратури №99-8086вих-2 від 29.12.2020 року щодо необхідності проведення перевірки законності використання земельної ділянки водного фонду, площею 12 га, що розташована на території Глибоцької ОТГ (с.Опришени) Глибоцького району, яка належала на праві постійного користування ОСОБА_2 .

У ході проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла та використовує частину земельної ділянки, площею 11,5589 га із земель державної форми власності, яка відноситься до водного фонду, та розташована в адміністративних межах Опришенської сільської ради, Глибоцького району, Чернівецької області.

11.02.2021 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог земельного законодавства України про охорону земель у Чернівецькій області Дроботом В.Д. розглянуто протокол про адміністративне правопорушення №52ДК/001911/07/01-21 від 28.01.2021 року та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №52-ДК0030По/08/01-21 від 11.02.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення,

передбаченого ст.53-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 грн. 00 коп.

Відповідно до виявленого порушення, державним інспектором було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, що розрахована відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25.07.2007 №963, та становить 46940 грн. 69 коп.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.03.2021 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Позивач у судовому засіданні адміністративний позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що земельна ділянка знаходиться в с.Опришени Глибоцького району та перебувала у користуванні її батька.

Після смерті батька вона звернулася до адміністрації для оформлення прав на земельну ділянку, однак жодних відомостей про розгляд її звернення не має. Самовільно земельну ділянку вона не займала та не використовує її.

Також, зазначила, що не використовувала водний об`єкт у зв`язку із тим, що у цей період вирішувалось питання про оформлення прав на земельну ділянку яка належала її батькові.

Пояснила, що їй на праві власності належить гідроспоруда, що знаходиться на території земельної ділянки, яка входить до Державного акту на право постійного користування землею. Призначення гідроспоруди регулювання рівня води у водному об`єкті. Гідроспоруда після смерті батька постійно працює, оскільки її вимкнення призведе до затоплення села.

За водним об`єктом доглядає її родич, який проживає в с.Опришени у зв`язку із тим, що вона немає можливості самостійно доглядати за ним, оскільки проживає та працює в місті Чернівці. Водний об`єкт заповнений рибою, яку запустив туди її батько.

Просила позов задовольнити.

Представник позивача Мінгайлєнє О.В. у судовому засіданні просила позов задовольнити. Пояснила суду, що відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. До державного акту на право користування землею, що був виданий ОСОБА_2 входить земельна ділянка, що знаходиться і під спорудою, і під водним об`єктом, загальною площею 11,5589 га, та входить до 17,66 га, що були надані ОСОБА_2 у постійне користування, відповідно до акту І-ЧВ №000576 від 29.06.1996 року. Межі земельної ділянки не були визначені.

Представник позивача Пазюк П.П. також позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини.

Представник відповідача Федюкова Т.Д. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у подному до суду відзиві. Пояснила, що на їх адресу надійшов лист Сторожинецької місцевої прокуратури щодо необхідності проведення перевірки законності використання земельної ділянки водного фонду, що розташована на території Глибоцької ОТГ. На підставі вказаного листа 28.01.2021 року було проведено перевірку, яка була доручена ОСОБА_3 . Вважає, що позивач самовільно використовувала водне дзеркало, що є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Дробот В.Д. позов не визнав. Вказував на те, що самовільне використання водного дзеркала позивачем полягає у тому, що працює гідроспоруда, яка належить їй на праві власності. На його думку, ОСОБА_1 повинна була вимкнути гідроспоруду та поступово осушити водне дзеркало, незважаючи на те, що воно заповнене рибою.

Представник третьої особи у судовому засіданні віднесла вирішення спору на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28.01.2021 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення №52-ДК/0019По/07/01-21 у зв`язку з порушенням ст.125, ст.126 Земельного кодексу України, за ст.53-1 КУпАП (а.с.67).

Постановою №52-ДК/0030По/08/01-21 від 11.02.2021 року державного інспектора контролю за використанням та охороною земель головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Дробота В.Д. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 грн. 00 коп. та зазначено, що вказаним правопорушенням вона заподіяла матеріальну шкоду державі на суму 46940 грн. 69 коп. (а.с.9)

Із постанови вбачається, що позивач самовільно зайняла та використовує земельну ділянку, площею 11,5589 га та відноситься до земель державної форми власності водного фонду, та розташована в адміністративних межах Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. У постанові також зазначено, що самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом використання водного дзеркала, яке утворилося гідроспорудою, яка належить позивачу на праві власності відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2019 року (а.с.9).

При винесені постанови, на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття та використання земельною ділянкою, площею 11,5589 га, інспектором було визначено розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка склала 46940 грн. 69 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Також, згідно ч. 2 ст. 188 ЗК України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Положеннями ст. 9 зазначеного Закону визначено, що Державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно ст. 10 Закону України №963-ІV до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі: складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право користування землею серії І-ЧВ №000576 ОСОБА_2 було надано в постійне користування земельну ділянку, площею 17,66 га, що знаходиться в с.Опришени Глибоцького району (а.с.25).

Із дослідженого акту судом видно, що до складу наданої спадкодавцю земельної ділянки в користування входили (без визначення самостійних меж та площі): земельна ділянка, на якій розміщені гідротехнічні споруди, що перебувають у власності позивача, прибережна захисна смуга, а також земельна ділянка, що розташована під водним дзеркалом.

Після смерті батька у 2018 році позивач прийняла спадщину та одержала свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо суб`єкта від 30.07.2019 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить гідротехнічні споруди - дамба і монах, № 1 підпірна гребля, №2 водоскид-водовипуск за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

На підставі п. «б» частини 1 ст. 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Разом з цим, ст. 251 КпАП України визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КпАП України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

На підставі ч.1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КпАП України, а саме: наказ про здійснення державного контролю за дотримання земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності №452-ДК від 22.01.2021 року, акт обстеження земельної ділянки№52ДК/0005АО/10/010-21 від 28.01.2021 року, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №52ДК/0042/АП/09/01-21 від 28.01.2021 року із план схемою частини самовільно зайнятої земельної ділянки та фото, припис №52ДК/0019Пр/03/01-21 від 28.01.2021 року про усунення порушень вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення №52ДК/1109П/07/01-21 від 28.01.2021 року, суд приходить до висновку, що ці докази не підтверджують вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КпАП України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.288 КпАП України постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КпАП України.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 року позивач оскаржила постанову про накладення адміністративного стягнення від 11.02.2021 року в позасудовому порядку до вищестоящого органу - до начальника ГУДЗК у Чернівецькій області Капусняка М.М.

Однак, рішенням начальника ГУДЗК у Чернівецькій області Капусняка М.М. від 03.03.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні скарги з підстав пропуску строку на її оскарження (а.с.7).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому слід зауважити, що склад правопорушення за ст.53-1 КпАП України є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - особа усвідомлює, що земельна ділянка не належить особі або не має права нею користуватись, однак вчиняє умисні дії, спрямовані на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Так, із пояснень позивача вбачається, що вона є власницею гідротехнічних споруд - дамба і монах, № 1 підпірна гребля, №2 водоскид-водовипус, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначив представник відповідача ОСОБА_3 , самовільне зайняття земельною ділянкою водного дзеркала позивачем полягає у тому, що належні їй на праві власності гідротехнічні споруди - дамба і монах, №1 підпірна гребля, №2 водоскид-водовипус продовжують працювати.

Суд не погоджується із аргументами відповідача, оскільки позивач не вчиняла умисних дій, спрямованих на фактичне використання земельної ділянки під водним дзеркалом.

Натомість, належні на праві власності ОСОБА_1 гідротехнічні споруди - дамба і монах, №1 підпірна гребля, №2 водоскид-водовипус, що продовжують працювати, забезпечують безпечний рівень води у водному дзеркалі з метою недопущення затоплення села, що знаходиться поруч.

Такі дії позивача не становлять складу адміністративного правопорушення за ст.53-1 КпАП України.

Доказів використання ОСОБА_1 водного дзеркала іншим чином суду надано не було та не здобуто під час розгляду справи.

Окрім того, судом встановлено, на момент винесення оскаржуваної постанови, суб`єктом владних повноважень не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів площі земельної ділянки, що знаходиться під водним дзеркалом, що безумовно свідчить про неналежний розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та скасування постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, оскільки встановлено відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КпАП України.

Щодо вимоги адміністративного позову про скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 03.03.2021 року, прийнятого за результатами розгляду скарги на постанову у справі про адміністративне правопорушення суд зауважує, що вказане рішення не тягне за собою будь-яких юридичних наслідків та не впливає на притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, суд вважає, що вказана вимога задоволенню не підлягає.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №52-ДК/0030По/08/01-21 від 11.02.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.53-1 КпАП України, а справу про адміністративне правопорушення відносно неї закрити.

У задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Шевченківського

районного суду м.Чернівці Одовічен Я.В.