Справа № 640/33227/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Київ № 640/33227/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відокремлений підрозділ Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 122 745,61 грн. у вигляді податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018, 2019 рік, та податкове повідомлення-рішення від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 121 793,17 грн. у вигляді податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018, 2019 рік.

В частині позовних вимог щодо оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 122 745, 61 грн. адміністративний позов обґрунтовано тим, що контролюючим органом визначено грошове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка є власником об`єктів житлової нерухомості» 18010200 (адреса: АДРЕСА_1 ), а саме за 2017 рік - 33045, 60 грн., за 2018 рік - 43716, 08 грн., за 2019 рік - 45983, 93 грн., виходячи з площі будинку, яка не відповідає дійсності та даним Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого до позивача не застосовано пільгу, визначену підпунктом б пункту 266.4.1 статті 266 Податкового кодексу України. Зокрема, відповідачем безпідставно збільшено розмір податку на 25 000 грн. в порядку підпункту 266.7.1-1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Крім того, на переконання позивача нарахування вказаного податку за 2017 рік проведено в порушення строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Зокрема, визначаючи базу оподаткування відповідачем не взято до уваги рішення Івано-Франківської міської ради щодо встановлення ставок і пільг податку на нерухомість, відмінного від земельної ділянки у спірні періоди.

В обґрунтування протиправності податкового повідомлення-рішення від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 121 793,17 грн. позивачем зазначено, що відповідачем необґрунтовано нараховано грошове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка є власником об`єктів житлової нерухомості» 18010200 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Так, визначену відповідачем суму за 2017 рік у розмірі 38 496,00 грн. сплачено позивачем за податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2018 року №0-0915, винесеним ГУ ДПС в Івано-Франківській області.

Крім того, відповідачем порушено строки нарахування цього податку за 2017 рік у зв`язку із спливом строків.

Зокрема, позивачем сплачено суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка є власником об`єктів житлової нерухомості за 2018 та 2019 роки на виконання податкових повідомлень-рішень від 06.05.2020 року №1559/10/09-19-55-33-24 та від 30.06.2020 року №0-2655, винесених ГУ ДПС в Івано-Франківській області.

В подальшому, як зазначено позивачем, ГУ ДПС в Івано-Франківській області скасовано вказані податкові повідомлення-рішення як помилково сформовані, та повідомлено про це ГУ ДПС у м. Києві.

Окрім цього, рішення Іванковичівською сільською радою про встановлення ставок та пільг по податку на нерухомість за спірні періоди не приймалося та не оприлюднювалося, що унеможливлювало нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за спірний період.

Крім зазначеного, позивачем наголошено на порушення відповідачем строку надіслання податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи зазначене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 18.02.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на наступне.

Визначаючи загальну площу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15.11.2010 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1005,7 кв.м. складається з: житлового будинку загальною площею 286,9 кв.м., гаражу загальною площею 59 кв.м., літньої кухні загальною площею 70,4 кв.м., сауни загальною площею 122,3 кв.м., альтанки загальною площею 28,5 кв.м., навісу загальною площею 13,2 кв.м., воріт загальною площею 7,3 кв.м., хвіртки загальною площею 1005,7 кв.м., огорожі загальною площею 36,3 кв.м., огорожі загальною площею 380,1 кв.м.

Таким чином, відповідач вважає площу, застосовану для бази оподаткування, визначеною правильно.

Зокрема, відповідачем підкреслено, що несвоєчасне направлення повідомлення-рішень не свідчить про його протиправність та не може бути самостійною підставою для його скасування. Позивач, в свою чергу, може бути звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не від суми податкового зобов`язання.

Інших доводів відповідачем не зазначено.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Через канцелярію суду 26.02.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому правову позицію обґрунтування позовних вимог підтримано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 18010200» за 2017 рік у розмірі 33045, 60 грн., 2018 рік у розмірі 43716, 08 грн., 2019 рік у розмірі 45983, 93 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 122 745, 61 грн.

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 18010200» за 2017 рік у розмірі 38496, 00 грн., 2018 рік у розмірі 40697, 54 грн., 2019 рік у розмірі 42599, 63 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 121 793, 17 грн.

Вважаючи ці податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Щодо процесуального правонаступництва.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Таким чином, суд дійшов висновку про заміну відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 265.1.1. пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки входить до складу податку на майно.

Відповідно до підпункту 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1., 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно із підпунктом 266.4.3. пункту 266.4. статті 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Підпунктом 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.7. статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.1-1 пункту 266.7 статті 266 ПК України за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві від 20.10.2020 року №1-2655, суд зазначає наступне.

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_1 15.11.2010 року на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.09.2010 року №534, об`єкт складається з :

- житлового будинку, А, загальна площа 286, 9 кв.м., житлова площа 147, 8 кв.м.;

- гаражу, Б, загальна площа 59, 0 кв.м.;

- літньої кухні, Б1, загальна площа 70, 4 кв.м.;

- сауни, В, загальна площа 122, 3 кв.м.;

- альтанки, Г, загальна площа 28, 5 кв.м.;

- навісу, Д, загальна площа 13, 2 кв.м.;

- воріт, 1, загальна площа 7, 3 кв.м.;

- хвіртки, 2, загальна площа 1, 7 кв.м.;

- огорожи, 3, загальна площа 36, 3 кв.м.;

- огорожи, 4, загальна площа 380, 1 кв.м.;

- колодязь, 5.

Отже, житловий будинок, гараж, літня кухня, сауна, альтанка, навіс, ворота, хвіртка та дві огорожі утворюють базу оподаткування домоволодіння, водночас, кожен є окремим об`єктом житлової та нежитлової нерухомості.

Згідно з абзацами 1 підпунктів14.1.129 та 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки, а об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені законодавством до житлового фонду.

З огляду на що, з метою правильного розрахунку бази оподаткування домоволодіння є необхідним розрахунок бази оподаткування кожного з цього об`єкту, оскільки ставки податку є різними для кожного з об`єктів.

Дослідивши подані ГУ ДПС у м. Києві копії Розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018, 2019 роки по об`єкту оподаткування за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Хмельницького Б., буд. 14 за типом об`єкта «домоволодіння», судом встановлено, що контролюючим органом визначено загальну площу об`єкта у розмірі 1005, 70 кв.м. (розраховану шляхом складання загальних площ житлового будинку, гаража, літньої кухні, сауни, альтанки, навісу, воріт, хвіртки та двох огорож), яку застосовано для визначення бази оподаткування; пільгу в порядку підпункту «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України не застосовано.

Разом з тим, з розрахунків відповідача висновується, що ГУ ДПС у м. Києві не взято до уваги, що площа об`єкта житлової нерухомості - житлового будинку, складає 286, 9 кв.м., що не перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України.

Отже, позивач має право на зменшення бази оподаткування об`єкта житлової нерухомості на 120 кв. метрів в порядку підпункту «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України.

Проте, ГУ ДПС у м. Києві протиправно не застосовано відповідної пільги при визначенні бази оподаткування домоволодіння по об`єкту оподаткування за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Хмельницького Б., буд. 14, що свідчить про неправильний розрахунок податку на нерухомість, відмінну від земельної ділянки за 2017, 2018, 2019 роки.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 28.01.2016 року №10-3 затверджено Положення про податок на майно, згідно з яким, АДРЕСА_1 , на якій розташований об`єкт домоволодіння позивача, перебуває у третій зоні, а тому до виду об`єкта нежитлової нерухомості застосовується наступна ставка податку: до господарських (присадибних) будівель - 0%. При цьому, відповідно до Примітки, господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції.

Вказане рішення було чинним до 01.01.2019 року.

Отже, при розрахунку податку за 2017 та 2018 роки відповідачем мало б бути застосовано нульову ставку податку до кожного з об`єктів нерухомості позивача - гаражу, літньої кухні, навісу, в той час, як відповідно до розрахунку, ГУ ДПС у м. Києві протиправно застосовано ставку податку у розмірі 0,25 % (2017 рік) та 0,50 % (2018 рік) до загальної площі домоволодіння.

Крім того, при розрахунку податку за 2019 рік, ГУ ДПС у м. Києві застосовано ставку 0,50 % до загальної площі домоволодіння без урахування ставок податку, встановлених рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.06.2018 року №172-20 щодо кожного з об`єктів нерухомості позивача.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018, 2019 роки, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 122 745,61 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 121 793,17 грн., суд зазначає наступне.

Об`єктом оподаткування за цим грошовим зобов`язанням відповідачем визначено об`єкт нерухомості, відмінний від земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності за адресою: Київська обл., Васильківський район, село Іванковичі, вул. Зелена, 27, застосовуючи, відповідно до копій Розрахунків, ставку податку у розмірі 0, 50 %.

Разом з тим, згідно з положеннями підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

В той же час, відомості щодо прийняття Іванковичівською сільською радою про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017, 2018, 2019 роки, відсутні, що ГУ ДПС у м. Києві не спростовано.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України (у редакціях станом на 01.01.2017 року, 01.01.2018 року, 01.01.2019 року) встановлено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Отже, якщо сільською радою не визначено розмір ставок податку на нерухоме майно у рішенні про встановлення місцевих податків та зборів, то мінімальною ставкою такого податку є 0%.

Водночас, ГУ ДПС у м. Києві необґрунтовано застосовано ставку податку у розмірі 0,50 %, з чого висновується, що розрахунок грошового зобов`язання за об`єктом оподаткування за адресою: Київська обл., Васильківський район, село Іванковичі, вул. Зелена, 27 є неправильним.

З огляду на встановлене судом, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в м. Києві від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 122 745, 61 грн. та від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 121 793, 17 грн.

Щодо інших доводів позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Положеннями пункту 102.1 статті 102 ПК України передбачають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Суд зазначає, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірних рішень та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.

Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. Порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, не впливає на його законність.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 року у справі № 820/1975/17.

Отже, наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не вливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.

В свою чергу, посилання позивача на сплату податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за спірні періоди за відкликаними ГУ в Івано-Франківській області податковими повідомленнями-рішеннями та не повернення сплачених сум лежить в площині іншого предмету спору - повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених Податковим кодексом України, та не є предметом доказування у цій справі зокрема у призмі протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на їх ідентичність винесеним податковим повідомленням-рішенням ГУ в Івано-Франківській області.

Водночас, дослідивши докази та обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведені висновки суду, відповідач на виконання наведених вимог Кодексу, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесених оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення від 24.12.2020 року №0.0..1 на суму 2 446,00 грн., яким підтверджується сплата позивачем судового збору за подання позовної заяви.

З огляду на задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення сплаченої суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 122 745, 61 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018, 2019 рік.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в м. Києві від 20.10.2020 року №1-2655 на загальну суму 121 793, 17 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018, 2019 рік.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) суму судового збору у розмірі 2446, 00 грн. (дві тисячі чотириста сорок шість грн. 00 коп.) на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).;

Відповідач: відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне судове рішення складено 19.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна