Справа № 160/13823/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняАлєксєєнко К.С.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: Старенко І.І. не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро позовну заяву ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,-
27 жовтня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з урахуванням уточненої позовної заяви (від 11.11.2020 року) до Межиріцької сільської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та нечинним рішення Межиріцької сільської ради за № 590-15/VІІ від 10.07.2019р. Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020р..
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржуване спірне рішення є незаконним, так як було прийняте з порушенням законодавства України, є протиправним, порушує особисті права та законні інтереси позивача, права та законні інтереси фермерського господарства БАЛАК В.Є. та його членів, а тому підлягає скасуванню. Сільським головою Межиріцької ОТГ Луценко О.Г. порушено вимоги ч.10, ст.46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, та п.7, в.8 ст.22 Регламенту Межиріцької сільської ради затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради від 23.01.2019 р. № 483-13/VІІ, ч. 5, ч. 11 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, п. 2, 51, 12, ч.1, та ч. 2 ст. 15 Закону України Про доступ до публічної інформації. До того ж, 15 сесія Межиріцької сільської ради VII скликання фактично була скликана та проведена з порушенням порядку, встановленого законом. Тим паче, сільським головою Межиріцької ОТГ ОСОБА_2 та очолюваним ним виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради порушено вимоги ч. 3 ст. 15 Закону України Про доступ до публічної інформації, згідно якої проекти рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. На думку позивача, сільським головою Межиріцької ОТГ Луценко О.Г. та Межиріцькою сільської радою при прийнятті рішення з питання: Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020р. на 15 сесії Межиріцької сільської ради VII скликання було допущене порушення приписів ст. 27 Регламенту Межиріцької сільської ради VII скликання. Отже, оскаржуване рішення прийняте з грубими порушеннями ст.1, 5-10, 12, 13 ст.8, ст.31, ст. 34, ст. 36 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності; ст.15 Закону України Про доступ до публічної інформації; ч.1, ч. 7 ст. 72, ч. 3 ст.74, ст. 75, ст. 76, ч. 2, ч. 3 ст. 77 Регламенту Межиріцької сільської ради затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради від 23.01.2019р. № 483-13/VІІ; пп.4.2.15. п. 4.2., пп.4.3.1. п. 4.3. Положення про постійні комісії Межиріцької сільської ради, затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради від 10.11.2017р. № 8-1/VІІ; ст. 3 Положення про виконавчий комітет Межиріцької сільської ради, затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради № 81-4/VІІ від 29.12.2017р., порушує законні права та інтереси позивача, є протиправним та нечинним.
Межиріцькою сільською радою подано до суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив про те, що статтею 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет. Таким чином, відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", розробнику проектів рішень та аналізу регуляторного впливу, надано право вибору щодо опублікування повідомлення - чи це буде офіційне друковане видання, чи офіційна сторінках в мережі Інтернет. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації", для висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування їх інформаційні служби мають право використовувати такі форми підготовки та оприлюднення інформації: випуск і поширення бюлетенів (спеціальних бюлетенів), прес-релізів, оглядів, інформаційних збірників, експрес-інформації тощо; проведення прес-конференцій, брифінгів, організація інтерв`ю з керівниками органів державної влади та органів місцевого самоврядування для працівників вітчизняних і зарубіжних засобів масової інформації; підготовка і проведення теле- і радіопередач; забезпечення публікацій (виступів) у засобах масової інформації керівників або інших відповідальних працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування; створення архівів інформації про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування; інші форми поширення офіційної інформації, що не суперечать законодавству України. Крім того, п. 5 ч. 4 ст. 4 Регламенту Межиріцької сільської ради визначено - «гласність роботи ради забезпечується розміщенням (за наявності організаційної та/або технічної можливості) актів ради та її посадових осіб на офіційних веб-ресурсах ради (сторінках у мережі Інтернет). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідач також зазначає, що згідно з п. 5 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", секретар сільської, селищної, міської ради забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечує офіційне оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. Рішення Межиріцької сільської ради від 10.07.2019 року № 590 (з додатком) було опубліковано у газеті "Рідний край" номер видання 28 від 12.07.2019 року, проте будь-яких питань або зауважень у депутата VII скликання Межиріцької сільської ради ОСОБА_1 не виникало.
Крім того, рішення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області за № 590-15/VІІ від 10.07.2019 року "Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020 рік" не є регуляторним актом, оскільки прийнято в межах, передбачених статтею 274 Податкового кодексу України. Доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу факту прийняття оскаржуваного рішення, такі доводи не містять посилань на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з певними діями відповідача, що не є тотожним порушенню прав, свободи чи інтересу. Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 року зазначена вище справа розподілена та 28.10.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 02.11.2020 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою суду від 16.11.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
У період з 28.12.2020 року по 31.12.2020 року, з 04.01.2021 року по 06.01.2021 року, з 11.01.2021 року по 20.01.2021 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці, та у період з 21.01.2021 року по 25.01.2021 року перебував на лікарняному.
У судове засідання 12.05.2021 року прибув представник позивача.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , є членом Межиріцької об`єднаної територіальної громади (надалі - Межиріцька ОТГ), здійснюю власну господарську діяльність на території Межиріцької ОТГ, має в користуванні (на умовах оренди) земельну ділянку для ведення фермерського господарства, і є засновником та головою Фермерського господарства «БАЛАК В.Є.», яке також здійснює свою господарську діяльність на території Межиріцької ОТГ.
Відповідно до перших виборів депутатів сільських, селищних, місцевих рад та сільських, селищних міських голів об`єднаних територіальних громад 29 жовтня 2017 року, рішення № 11 засідання Межиріцької сільської виборчої комісії по виборах депутатів до місцевих рад та сільських голів від 30.10.2017 року ОСОБА_1 визнано обраним депутатом у виборчому окрузі № 16.
Відповідно до рішення Межиріцької сільської ради від 10.11.2019 р. № 8-1/VII "Про постійні комісії Межиріцької сільської ради" ОСОБА_3 обраний членом постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою.
10 липня 2019 року проведено п`ятнадцяту сесію сьомого скликання Межиріцької сільської ради, на якій були присутні 18 депутатів із 26.
На засіданні ради прийнято рішення № 590-15/VІІ "Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020 рік".
Як зазначає позивач, відповідно до статті 27 "Регламенту Межиріцької сільської ради", затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради від 23.01.2019р. № 483-13/VІІ "включенню питання до проекту порядку денного та його винесенню на розгляд пленарного засідання ради передує попередній розгляд цього проекту в постійних комісіях ради, до сфери повноважень яких належать ці питання (якщо рішення не процедурне).
Судовим розглядом встановлено, що оскаржуване рішення 27.06.2019 року було розглянуто та опрацьовано постійною комісією з питань фінансів, бюджету, планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та міжнародного співробітництва.
За прийняття даного рішення на сесії ради проголосував й голова постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою ОСОБА_4 та інші члени даної комісії. ОСОБА_1 на засіданні ради 10.07.2019 року був відсутній.
08.10.2020 року від адвоката ОСОБА_5 позивач отримав інформацію, яка була йому надана виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради на його адвокатський запит.
08.10.2020 року повний текст оскаржуваного рішення надав позивачу член виконавчого комітету Межиріцької сільської ради - ОСОБА_6 .
Вважаючи, що оскаржуване рішення є протиправним та нечинним, так як було прийняте з порушенням Конституції України та законів України, порушує особисті права позивача та законні інтереси, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує норми інших законів та підзаконних нормативно-правових актів, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Абзацом 1 статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно із статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі, також - Закон №280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 13 Закону №280/97-ВР передбачено, що територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування. Громадські слухання проводяться не рідше одного разу на рік. Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов`язковому розгляду органами місцевого самоврядування.
Статтею 25 Закону №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 5, 10, 12 статті 59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України, до місцевих податків належать податок на майно.

Пунктом 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Приписами підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV визначено, що регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

За змістом статті 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV, кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).

При представленні на пленарному засіданні сесії ради проекту регуляторного акта голова відповідальної постійної комісії доповідає висновки цієї постійної комісії про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону, а також пропозиції уповноваженого органу разом з рішенням постійної комісії щодо їх врахування.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2019 році» від 23.11.2018 року № 2628-VIII, установлено, що у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Установлено, що у 2019 році до змін, внесених цим Законом до статті 268, пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, як виняток не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4 Податкового кодексу України, а також частини третьої статті 27 Бюджетного кодексу України".

Згідно з нормами статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати зокрема нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем в основі своїх доводів про протиправність спірного рішення вказується на те, що рішення Межиріцької сільської ради за № 590-15/VІІ від 10.07.2019р. Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020р. є регуляторним актом, і повинне пройти усі передбачені процедури Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV. Також позивачем зверталася увага суду на те, що спірне рішення не було належним чином опублікованим та містить дискримінаційні норми порівняно з ставками податку в інших населених пунктах.

Також, як зазначає позивач, відповідно до статті 27 "Регламенту Межиріцької сільської ради", затвердженого рішенням Межиріцької сільської ради від 23.01.2019р. № 483-13/УІІ "включенню питання до проекту порядку денного та його винесенню на розгляд пленарного засідання ради передує попередній розгляд цього проекту в постійних комісіях ради, до сфери повноважень яких належать ці питання (якщо рішення не процедурне).

Між тим, оскаржуване рішення 27.06.2019 року було розглянуто та опрацьовано постійною комісією з питань фінансів, бюджету, планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та міжнародного співробітництва.

За прийняття даного рішення на сесії ради проголосував й голова постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою ОСОБА_4 та інші члени даної комісії. ОСОБА_1 на засіданні ради 10.07.2019 року був відсутній.

Щодо обов`язкового проходження процедур регуляторного акта, суд зазначає, що законодавцем відтерміновано такий обов`язок. Судом зазначалося те, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2019 році» від 23.11.2018 року № 2628-VIII, установлено, що у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Установлено, що у 2019 році до змін, внесених цим Законом до статті 268, пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, як виняток не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4 Податкового кодексу України, а також частини третьої статті 27 Бюджетного кодексу України".

Така норма законодавця вже була предметом розгляду судами, зокрема Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року, справа №357/14346/17 вказано те, що фактично у цьому випадку відсутнє виключення нормотворчих процедур щодо встановлення місцевих податків та зборів з-під дії таких основоположних принципів податкового законодавства як стабільність і публічність. Законодавець за посередництвом прикінцевих положень не мав за мету призупинити дію принципів податкового законодавства, а керувався легітимною метою забезпечення збалансованості бюджетних надходжень і покращення інвестиційного клімату в Україні.

Із цього приводу в постанові від 19.06.2019 у справі № 9901/539/18 Велика Палата уточнює щодо відповідності критеріям, що оскаржуване рішення має бути прийняте на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та пропорційно.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду при тлумаченні визначених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв застосовує індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору стосовно правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень (постанови від 07.07.2020 у справі №826/6916/15; від 21.07.2020 у справі №826/15346/16; від 13.08.2020 у справі №826/7493/15).

Верховний Суд у постановах від 24.01.2020 у справі №127/26251/15-а та від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а уточнив, що не можливим є втручання в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше був би порушений принцип розподілу влади.

За загальним правилом для встановлення невідповідності оскаржуваних адміністративних актів вимогам до рішень суб`єктів владних повноважень, установленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційний суд застосовує критерії безпідставності, протиправності, необґрунтованості акта чи рішення (постанова від 19.04.2018 у справі № 813/4282/16), відсутності правомірності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (постанови від 18.06.2020 у справі № 809/3977/14; 15.07.2020 у справі № 813/7910/14; 30.07.2020 у справі № 824/875/19-а).

Принцип правової визначеності, що є інтегративним складником принципу верховенства права, вимагає, щоб правозастосування було прогнозованим та передбачуваним.

Коли ж мова йде про пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2019 році» від 23.11.2018 року № 2628-VIII, то останній не порушує логіку нормативної регламентації відповідної категорії суспільних правовідносин.

Правомірність обмеження майнових прав (законних очікувань) платників податків з боку держави неодноразово була предметом розгляду Європейського суду з прав людини, внаслідок чого Суд сформував уніфіковану позицію, за якою обмеження у реалізації будь-якого права може бути визнане правомірним за дотримання таких умов, як законність, легітимна мета та необхідність у демократичному суспільстві. Сукупність таких умов наразі відома під назвою «трискладовий тест».

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини для встановлення відповідності заходу принципу правомірності необхідно проаналізувати три критерії:

- чи є такий захід правомірним (передбаченим національним законодавством);

- чи є легітимною мета такого обмеження;

- чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини).

Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства» наголошується на необхідності встановлення відношення пропорційності між можливістю застосування, характером заходів з обмеження права власності та метою, що має бути досягнута в результаті такого застосування. Міра дбайливості власника щодо відвернення правопорушення становить лише один з елементів балансу приватного та публічного інтересів, що має розглядатись у сукупності з іншими обставинами справи. У спрощеному вигляді під публічним інтересом у цьому контексті мається на увазі реалізація превентивної функції права шляхом вилучення засобів та предметів правопорушення, що загалом відповідає частині шостій статті 13 Цивільного кодексу (застосування судом до особи, яка зловживає правом користування річчю, «інших наслідків, встановлених законом»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» йдеться про те, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення». Тобто держава має подбати про певний баланс між засобами впливу, адекватною оцінкою його протиправних дій та метою, якої хоче досягти держава.

На рівні національного процесуального закону (частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди обов`язково перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У параграфах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, параграф 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, параграф 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, параграф 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, параграф 51). Зокрема, на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (зокрема, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, параграф 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, параграф 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), параграф 128, «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), параграф 119).

Принцип пропорційності має забезпечувати дотримання відповідного балансу між будь-якими зворотними наслідками, що можуть бути заподіяні правам, свободам або інтересам учасників правовідносин, а також поставленим цілям адміністративного договору. Принцип пропорційності передбачає (1) використання засобів, пропорційних до переслідуваних цілей, (2) забезпечення через здійснені заходи чіткої рівноваги між публічними інтересами з правами та інтересами приватних осіб.

За таких обставин рішення Межиріцької сільської ради за № 590-15/VІІ від 10.07.2019р. Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020р. прийняте правомірно з урахуванням публічного інтересу щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень, покращення інвестиційного клімату в Україні для забезпечення ефективної реалізації поточних завдань і функцій держави.

З огляду на вказане суд визнає, що у справі, яка розглядається, відсутнє втручання держави в майнові права, воно є законним і є пропорційним указаній легітимній меті. Аналогічна позиція наведена в постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, справа №357/14346/17.

Щодо офіційного оприлюднення спірного рішення, то судом встановлено, що Рішення Межиріцької сільської ради від 10.07.2019 року № 590 (з додатком) було опубліковано у газеті "Рідний край" номер видання 28 від 12.07.2019 року, проте будь-яких питань або зауважень у депутата VII скликання Межиріцької сільської ради ОСОБА_1 не виникало.

10 липня 2019 року на офіційному сайті Межиріцької сільської ради на офіційному веб-сайті (https://mezhyrich.otg.dp.gov.ua/ua/rishennya-gromadi/rishennya-15-sesiyi) в мережі Інтернет було оприлюднено рішення №590-15/VII Про затвердження розмірів орендної плати за користування земельними ділянками на території Межиріцької сільської ради на 2020р. з додатком №1.

Таким чином, суд визнає, що в межах даних правовідносин не було свавілля з боку відповідача, оскільки дії останнього щодо оприлюднення регуляторного акту відповідають встановленим правилам спеціального порядку оприлюднення таких актів, виходячи з комплексного аналізу статей 57, 58 Конституції України, Закону України «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2019 році» від 23.11.2018 року № 2628-VIII, частини п`ятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Суд також зауважує, що прийняття Закону України «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2019 році» від 23.11.2018 року № 2628-VIII цілком узгоджується зі статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Захист власності), яка серед іншого визначає право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відтак, внесення змін до Податкового кодексу України та механізму прийняття рішень щодо місцевих податків органами місцевого самоврядування слід уважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та таким, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Відповідна правова позиція була висловлена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 460/2565/18, від 09.07.2019 у справі № 766/10437/17, від 21.05.2019 у справі № 804/2375/18.

За таких обставин і правового врегулювання, а також висновку суду про не підтвердження позивачем протиправності оскарженого рішення та доведеність його правомірності відповідачем, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на висновок суду про безпідставність позовних вимог в силу норм статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем не подано до суду будь-яких доказів про понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 12 травня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 21 травня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради про визнання протиправним та нечинним рішення відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 21 травня 2021 року.

Суддя С. В. Прудник