Справа № 522/21471/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 522/21471/19

Головуючий в І інстанції: Свячена Ю.Б.

Дата та місце ухвалення рішення: 20.01.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, з урахуванням часткової відмови від позовних вимог та заяви про заміну відповідача правонаступником, до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови № 000976 від 10.12.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року позов задоволено. Скасовано постанову державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області Порпуліт Юлії Олександрівни по справі про адміністративне правопорушення № 000976 від 10 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 78 КУпАП, провадження по справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального права.

Представник позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

В період з 04.12.2019 року по 16.12.2019 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області був проведений плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ПРАТ «Ширяївське підприємство сільгоспхімія», за результатами якого складено акт № 104/10, яким, зокрема, встановлено, що ПРАТ «Ширяївське підприємство сільгоспхімія» має об`єкти - стаціонарні джерела викидів, які під час їх виробничої діяльності провадять викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без наявності необхідного для цього дозволу, що є порушенням ч.ч. 5, 6 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

04.12.2019 року посадовою особою Державної екологічної інспекції в Одеській області складений протокол № 000976 відносно ОСОБА_1 , як директора ПРАТ «Ширяївське підприємство сільгоспхімія», згідно якого при проведенні планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПРАТ «Ширяївське підприємство сільгоспхімія» встановлено, що діяльність ведеться при наявності стаціонарних джерел викидів без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням ст.ст. 10, 12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Постановою Державної екологічної інспекції в Одеській області від 10.12.2019 року № 000976 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 136 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в акті перевірки, що слугував підставою для прийняття протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та складення у подальшому постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідачем жодним чином не вказано марки та моделі, інші характеризуючі ознаки зазначених в акті перевірки стаціонарних джерел викидів, їх місця знаходження, не обґрунтовано, до якої групи стаціонарних джерел вони належать, не надано доказів на підтвердження того, що вказані в акті стаціонарні джерела є устаткуваннями, для яких розробляються нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.

Також, суд першої інстанції вказав на те, що наявні в матеріалах справи фото, які були долучені відповідачем до відзиву на позов та на які посилається відповідач в якості доказів, не зазначені в акті перевірки, не долучені до нього, не містять інформації, де саме та коли здійснено фотозйомку, а відтак, жодним чином не можуть підтверджувати обґрунтованість висновків контролюючого органу про допущення позивачем порушень вимог чинного законодавства.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що з наведених фото не можливо встановити належність зображених об`єктів саме підприємству ПрАТ «Ширяївське підприємство «Сільгоспхімія», на якому працює позивач, а так само і факт їх використання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Окрім цього, суд першої інстанції погодився з доводами позивача з приводу того, що вказані обставини вже були предметом дослідження у межах адміністративної справи № 420/4/20 за позовом ПрАТ «Ширяївське підприємство «Сільгоспхімія» до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису, і в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020 року, ухваленою у межах вказаної справи, що набрала законної сили, встановлено необґрунтованість та безпідставність висновків акту перевірки в частині встановленого відповідачем порушення законодавства у сфері охорони атмосферного повітря та недоведеність висновків щодо необхідності отримання підприємством, на якому працює позивач, дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних доказів в заперечення позовних вимог та на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 78 КУпАП, відповідачем до суду надано не було.

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів того, що позивач ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 78 КУпАП України, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Порпуліт Ю.О. про накладення адміністративного стягнення № 000976 від 10.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.78 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про вчинення адміністративного правопорушення закриттю.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Згідно ч. 1 ст. 78 КУпАП викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом, інші порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря або перевищення технологічних нормативів допустимого викиду забруднюючих речовин та нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел під час експлуатації технологічного устаткування, споруд і об`єктів - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» № 2707-XII від 16.10.1992 року (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 7 ст. 11 вказаного Закону викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

До першої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об`єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об`єкти, які не належать до першої і другої груп.

Порядок проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 302.

Відповідно до п. 2 цього Порядку дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що отримувати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами необхідно суб`єктам господарювання, що здійснюють викиди забруднюючих речовин, що мають негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

Таким чином, для встановлення дотримання позивачем наведених вимог Закону України «Про охорону атмосферного повітря» № 2707-XII від 16.10.1992 року, відповідач при проведенні перевірки зобов`язаний був визначити, які об`єкти експлуатує підприємство, директором якого виступає позивач, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, що мають негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; зазначити найменування об`єктів, які експлуатуються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, ані в акті перевірки, ані в оскаржуваній постанові, відповідачем не визначено, які об`єкти експлуатує підприємство, директором якого виступає позивач, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, що мають негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища, без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Так само в поданій апеляційній скарзі відповідачем не визначено, які об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, експлуатуються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що незалежно від групи суб`єкта господарювання викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі відповідного дозволу, що підтверджується постановою Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 607/4516/17.

Разом з цим, вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції не посилався на віднесення ПРАТ «Ширяївське підприємство сільгоспхімія» до певної групи суб`єкта господарювання, що відповідно виключає необхідність отримання останніми дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, доходячи висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, виходив з того, що в акті перевірки, що слугував підставою для прийняття протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та складення у подальшому постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідачем жодним чином не вказано марки та моделі, інші характеризуючі ознаки зазначених в акті перевірки стаціонарних джерел викидів, їх місця знаходження, не обґрунтовано, до якої групи стаціонарних джерел вони належать, не надано доказів на підтвердження того, що вказані в акті стаціонарні джерела є устаткуваннями, для яких розробляються нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.

Також, суд першої інстанції врахував, що вказані обставини вже були предметом дослідження у межах адміністративної справи № 420/4/20 за позовом ПрАТ «Ширяївське підприємство «Сільгоспхімія» до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправним та скасування припису, і в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020 року, ухваленою у межах вказаної справи, що набрала законної сили, встановлено необґрунтованість та безпідставність висновків акту перевірки в частині встановленого відповідачем порушення законодавства у сфері охорони атмосферного повітря та недоведеність висновків щодо необхідності отримання підприємством, на якому працює позивач, дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

В свою чергу, в ході апеляційного розгляду даної справи відповідачем не спростовані висновки суду першої інстанції та встановлені обставини у справі № 420/4/20 і не доведено належними, допустимими доказами наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідності згідно ч. 1 ст. 78 КУпАП.

Посилання апелянта на неможливість врахування при вирішенні даної справи обставин, що встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі № 420/4/20, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимогами ч. 4 ст. 78 КАС України прямо передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, як вже зазначалось, в рамках розгляду даної справи відповідачем не доведено належними, допустимими доказами наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 78 КУпАП.

Колегія суддів наголошує, що згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення, така постанова не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, а тому, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Також, апелянтом заявлено клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення у наведеній частині, з огляду на викладене.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, апелянт мав надати до апеляційної скарги докази щодо сплати судового збору у розмірі 576,30 грн.

Поряд з цим, згідно платіжного доручення № 98 від 07.04.2021 року, апелянтом сплачено судовий збір у сумі 1152,60 грн., тобто, в більшому розмірі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення апелянту сплаченої суми судового збору у розмірі 576,30 грн.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання в частині направлення до казначейської служби подання про повернення надмірно зарахованих до бюджету коштів в сумі 576,30 грн., оскільки за правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за судовим рішенням суду, а не шляхом оформлення подання на повернення цих коштів.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 252, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Клопотання Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) в частині повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 576,30 грн. задовольнити.

Повернути Державній екологічній інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) () суму судового збору в розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 коп., яка сплачена згідно платіжного доручення № 98 від 07.04.2021 року у справі № 522/21471/19.

В іншій частині клопотання Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 20.05.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька