Справа № 120/3537/21-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

24 травня 2021 р. Справа № 120/3537/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Бошкова Юлія Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня вручення копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання суду заяви про поновлення строків звернення до суду із зазначенням причин, які могли б бути визнані судом поважними для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

18.05.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків по справі №120/3537/21-а, у якій останній посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а, вказує на те, що строк звернення до суду необхідно обраховувати з моменту отримання листа відповідача від 25.02.2021 року. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що з 2013 по 2019 роки він хворів, а з 2019 року по поданий час на всій території України запроваджено комплекс обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби.

З огляду на зазначене, позивач просив взяти до уваги зазначені ним обставини та поновити строк звернення до суду і вважати його не пропущеним.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду, суд виходить із наступного.

Згідно частини 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління ПФУ у Вінницькій області щодо невиплати йому щомісячної основної та додаткової пенсії, призначеної відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в повному розмірі за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Водночас позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав він дізнався з листа відповідача від 25.02.2021 року. Суд звертає увагу, що оцінка такій обставині вже була надана судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 23.04.2021 року.

Зокрема, суд зазначив, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19, вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах. Водночас, перелік постанов Верховного Суду наведених в тексті постанови від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19, не є вичерпним.

Відтак, суд не вбачає підстав для застосування до даних правовідносин висновків, наведених судом касаційної інстанції у постанові від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що отримання позивачем листа відповідача від 25.02.2021 року у відповідь на подану заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 7 років.

В той же час, до суду позивач звернувся 13.04.2021 року, що підтверджується відомостями сайту перевізника АТ "Укрпошта" за трек номером: 485, тобто із значним пропуском строку визначеного частиною 2 статті 122 КАС України.

Крім того, суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі № 127/13736/16-а зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

Щодо доводів позивача щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду у зв`язку з тим, що у період з 2013 по 2019 роки він хворів, суд зазначає таке.

На підтвердження вищезазначених підстав позивачем надано виписки з історії хвороби, видані Вінницьким обласним спеціалізованим клінічним диспансером радіаційного захисту населення. Так, відповідно до виписок з історії хвороби: №2700 ОСОБА_1 з 25.11.2013 року по 09.12.2013 року знаходився у неврологічному відділенні; №2629 ОСОБА_1 з 21.11.2014 року по 03.12.2014 року знаходився у неврологічному відділенні; №2411 ОСОБА_1 з 18.11.2015 року по 27.11.2015 року знаходився у неврологічному відділенні; №2403 ОСОБА_1 з 07.11.2016 року по 18.11.2016 року знаходився у неврологічному відділенні; №2226 ОСОБА_1 з 02.11.2017 року по 16.11.2017 року знаходився у хірургічному відділенні ВОСКДРЗН на стаціонарному лікуванні; №1185 ОСОБА_1 з 07.05.2018 року по 17.05.2018 року знаходився у відділенні терапії ВОСКДРЗН; №2663 ОСОБА_1 з 15.11.2018 року по 25.11.2018 року знаходився у відділенні терапії ВОСКДРЗН; №365 ОСОБА_1 з 07.02.2019 року по 18.02.2019 року знаходився у відділенні терапії ВОСКДРЗН; №2365 ОСОБА_1 з 25.09.2019 року по 07.10.2019 року знаходився у відділенні терапії ВОСКДРЗН.

Відтак, суд вказує, що з наданих позивачем виписок вбачається, що останній періодично перебував у відділеннях Вінницького обласного спеціалізованого клінічного диспансеру радіаційного захисту населення та проходив там лікування, однак ОСОБА_1 перебував на лікуванні в період від 9 до 28 днів на рік. Відтак, на переконання суду, протягом часу, у який позивач не перебував на лікуванні, він мав можливість звернутись до суду із позовною заявою, адже про наявність будь-яких інших реальних перешкод, які зумовили неможливість звернутися із позовною заявою у шестимісячний строк, у час, коли позивач не перебував на лікуванні, ОСОБА_1 суд не повідомив.

Щодо доводів наведених у заяві про усунення недоліків з приводу запровадження на території України карантину, що на переконання позивача, також є підставою для понолення строку, суд зазначає таке.

Пункт 3 розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України, який визначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до пункту 2 Закону України № 731-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-ІХ, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, з набранням чинності Законом України № 731-IX продовження процесуального строку, встановленого КАС України, у тому числі строку для подання позовної заяви, здійснюється судом за заявою учасника справи і лише у випадку, якщо неможливість вчинення певної процесуальної дії у визначений строк зумовлена карантинними обмеженнями.

З наведеного слідує, що право учасника справи на продовження процесуального строку з підстав, передбачених цим Законом, не є абсолютним, і особа, яка звертається до суду з відповідним клопотанням, повинна належним чином обґрунтувати наявність цих підстав. При цьому, заява про поновлення процесуального строку з підстав, встановлених Законом України №731-IX, має містити обґрунтування щодо того, які саме карантинні обмеження унеможливлюють вчинення учасником справи певної процесуальної дії.

Натомість, ОСОБА_1 обмежився лише загальним посиланнями на факт запровадження на території України карантинних заходів, що, на переконання суду, є необгрунтованим та безпідставним. Оскільки, позивачем не наведено жодних доводів з приводу того, які саме карантинні обмеження та яким чином унеможливили його звернення до суду із позовною заявою. Більш того, на момент запровадження карантину позивачем уже було допущено значний пропуск строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразову зазначав про те, що право на доступ до суду не є абсолютним.

Зокрема, в рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

З огляду на вищезазначене, доходжу висновку, що позивачем не наведено об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальної дії, що, у свою чергу, унеможливлює поновлення судом строку звернення з адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для поноволення пропущеного строку звернення до суду та, як наслідок повернення позовної заяви.

Керуючись ст. 122, 123, 169, 256 КАС України -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна