Справа № 140/16934/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16934/20 пров. № А/857/5924/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової - Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Іваничівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, прийняте суддею Ковальчуком В.Д., в м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 140/16934/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іваничівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості, Волинського обласного центру зайнятості про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Іваничівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості (далі - Іваничівська районна філія ВОЦЗ), Волинського обласного центру зайнятості (далі - ВОЦЗ), в якому просив:

- визнати дії територіального підрозділу Волинського обласного центру зайнятості Іваничівської районної філії ВОЦЗ зайнятості неправомірними щодо неврахування страхового стажу до розрахунку допомоги по безробіттю;

- зобов`язати територіальний підрозділ Волинського обласного центру зайнятості Іваничівської районної філії ВОЦЗ зарахувати до страхового стажу період роботи з квітня 2019 року по березень 2020 року на Відокремленому підрозділі Шахта №9 Нововолинська Державного підприємства «Волиньвугілля»;

- зобов`язати територіальний підрозділ ВОЦЗ Іваничівської районної філії ВОЦЗ врахувати для розрахунку допомоги по безробіттю нараховану ОСОБА_1 заробітну плату за період роботи з квітня 2019 року по березень 2020 року на Відокремленому підрозділі «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»;

- зобов`язати територіальний підрозділ ВОЦЗ Іваничівської районної філії ВОЦЗ здійснити перерахунок та виплату допомоги по безробіттю з дати взяття на облік, а саме з 07 квітня 2020 року, з врахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 квітня 2020 року Іваничівською районною філією ВОЦЗ позивачу було надано статус безробітного.

12.11.2020 року позивач звернувся до Іваничівської районної філії ВОЦЗ із заявою про здійснення перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням всіх періодів трудової діяльності.

Листом від 19.11.2020 року Іваничівська районна філія ВОЦЗ відмовила позивачу у здійсненні перерахунку допомоги по безробіттю.

Згідно із п. 2 Додатку № 2 до Персональної картки № 0002 (таб. рішень, прийнятих філією центру зайнятості щодо зареєстрованого безробіття), позивачу призначена допомогу по безробіттю без урахування усього страхового стажу, зокрема на Відокремленому підрозділі Шахта №9 Нововолинська Державного підприємства Волиньвугілля в період з листопада 2017 року по березень 2020 року. Разом з тим, відповідно до довідки форми ОК-5 із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, позивачу нарахована та виплачена заробітна плата за вказаний період у Відокремленому підрозділі Шахта №9 Нововолинська Державного підприємства Волиньвугілля.

Позивач зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Відтак, працівники не повинні відповідати за не виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано територіальний підрозділ Волинського обласного центру зайнятості Іваничівську районну філію Волинського обласного центру зайнятості провести з 07 квітня 2020 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з квітня 2019 року по березень 2020 року на Відокремленому підрозділі Шахта №9 Нововолинська Державного підприємства Волиньвугілля та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Іваничівська районна філія Волинського обласного центру зайнятості подала апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує на те, що розрахунковим періодом для призначення допомоги по безробіттю позивача є квітень 2019 року - березень 2020 року. За даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК 5 ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» не сплачений єдиний соціальний внесок за вказаний період, Відтак, вважає, що страховий стаж протягом 12 місяців, які передували реєстрації в службі зайнятості позивача не може бути зарахований.

Відповідач не заперечується того факту, що позивач не повинен нести відповідальність за невиконання ВП Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» обов`язку зі сплати ЄСВ, однак центр зайнятості не наділений повноваженнями здійснювати зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з квітня 2019 року по березень 2020 року та проводити нарахування допомоги по безробіттю, всупереч відомостям державного реєстру. Лише у випадку погашення підприємством заборгованості зі сплати ЄСВ та відображення цієї інформації в Державному реєстрі у відповідача будуть правові підстави для здійснення перерахунку допомоги по безробіттю.

Відповідач також зазначає, що суд не може підміняти законодавчий орган влади та всупереч вимогам чинного законодавства зобов`язувати ВОЦЗ в особі Іваничівської районної філії, нараховувати допомогу по безробіттю без правових підстав.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання провести з 07 квітня 2020 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 з 20.07.2006 року по 31.03.2020 року (з урахуванням підготовчих курсів) позивач працював на Відокремленому підрозділі Шахта №9 Нововолинська Державного підприємства Волиньвугілля. Відповідно до наказу від 31.03.2020 року № 30/к позивач звільнено з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору).

07.04.2020 року позивач звернувся до Іваничівської районної філії ВОЦЗ із заявою про надання статусу безробітного.

Наказом від 07.04.2020 року № НТ 200407 центр зайнятості надав ОСОБА_1 статус безробітного та розпочав виплату допомоги про безробіттю з 07.04.2020 року.

12.11.2020 року позивач звернувся до Іваничівської районної філії ВОЦЗ із заявою, у якій вказав те, що дізнався про неврахування певних періодів його трудової діяльності при призначенні допомоги по безробіттю. У зв`язку з цим просив надати копію рішення про призначення допомоги по безробіттю, а також надати інформацію про розмір допомоги та періоди, які були враховані для її призначення.

Листом від 19.11.2020 року № 590/25/01-19 Іваничіська районна філія ВОЦЗ повідомила позивача про те, що йому призначено допомогу по безробіттю на підставі поданої ним заяви про призначення допомоги по безробіттю та відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06.04.2020 №624.

Розрахунок розміру допомоги по безробіттю проведено відповідно до вимог частин 2, 4 статті 22, частин 3 статті 23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266.

Вважаючи що його права порушені, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, з наявних у справі письмових доказів видно, що з квітня 2019 року по березень 2020 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а ОСОБА_1 в свою чергу має право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-ІІІ, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Іваничівської районної філії ВОЦЗ провести з 07.04.2020 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю позивачу з урахуванням страхового стажу за період з квітня 2019 року по березень 2020 року та виплачених сум.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками з огляду на наступні обставини.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом в частині зобов`язання провести з 07 квітня 2020 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з квітня 2019 року по березень 2020 року, відтак у відповідності до статті 308 КАС України колегія суддів переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону, право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абз. 2 ч. 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до ч.1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Згідно з ч.1 ст.21 цього Закону, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п.3 ч.1 цього Закону, застрахована особа фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п.6 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону).

При цьому, відповідно до ч.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.

Пенсійний фонд України є органом, який уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом (ст. 1 Закону).

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Зазначене відповідає висновкам викладеним Верховним Судом у його постанові від 29.04.2020 року (справа № 266/970/16-а).

Також, відповідно до пунктів 1, 9 розділу II Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затв. Міністерством соціальної політики України від 15.06.2015 року №613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.

Згідно з пункту 3 розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затв. постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2016 №10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу за період роботи з квітня 2019 року по березень 2019 року була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески, що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5, наданими Пенсійним фондом України, з яких видно що страхові внески за позивача підприємством сплачені не були (а. с. 13-16).

Однак, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Внаслідок невиконання ДП «Шахта №1 «Нововолинська» обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлена соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 26.03.2020 року у справі № 299/3616/16-а.

Крім того, механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що Пенсійний Фонд України у вказаний період вживав заходів на усунення порушень з боку ДП «Шахта №1 «Нововолинська» стосовно несплати підприємством страхових внесків за спірний період, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.

Відтак, позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем допомоги по безробіттю.

Оскільки з квітня 2019 року по березень 2020 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески, тому період з квітня 2019 року по березень 2020 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а ОСОБА_1 в свою чергу має право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Отже, вказані обставини у своїй сукупності вказують на те, що належним та ефективним способом захисту та відновлення порушеного права позивача, є зобов`язання територіального підрозділу ВОЦЗ Іваничівської районної філії ВОЦЗ провести з 07.04.2020 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю позивачу з урахуванням страхового стажу за період з квітня 2019 року по березень 2020 року та виплачених сум.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Іваничівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №140/16934/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 20.05.2021 року