Справа № 140/2531/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2531/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Служби безпеки України (далі - СБУ, відповідач-1), Міністерства юстиції України (далі - МЮУ, відповідач-2) про визнання протиправними дій Служби безпеки України щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», та подання інформації стосовно ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з метою внесення інформації про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади»; зобов`язання Міністерства юстиції України виключити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.04.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління Служби безпеки України в Луганській області на підставі частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади» (внаслідок неподання позивачем у встановлений строк заяви про застосування/незастосування щодо нього заборон, визначених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», згоди на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо нього відповідно до цього Закону). Позивач вказує, що на підставі повідомлення Служби безпеки України №11/9026п від 17.04.2015, Міністерством юстиції України внесено до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», інформацію щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», тобто заборони впродовж десяти років обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація). При цьому, як вказує ОСОБА_1 , про застосування зазначеної заборони Службою безпеки України щодо нього без проведення відповідної перевірки та, як наслідок, встановлення його вини у здійсненні заходів (та/або сприянні їх здійсненню), стосовно яких проводилося очищення влади (люстрація), позивачу стало відомо 04.01.2021 з відповіді СБУ на адвокатський запит представника позивача. Тому, застосування СБУ до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», та включення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» виключно з підстави неподання останнім відповідної заяви, порушує принципи верховенства права, індивідуальної вини та презумпцію невинуватості особи, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України, а тому, на думку позивача, є незаконними та підлягають скасуванню.

Також позивач зазначає, що протиправно застосована заборона строком на десять років та включення відомостей про її застосування щодо ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» порушує його право на працю та на доступ до державної служби, та, як наслідок, позбавляє можливості вести звичний спосіб життя: працевлаштуватись відповідно до освіти та професійних навиків, заробляти своєю працею на життя собі та особам, що знаходяться на його утриманні, з огляду на що звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 відкрито провадження у даній справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву, поданому Міністерством юстиції України 07.04.2021, представник відповідача-2 позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що на адресу Міністерства юстиції України від СБУ надійшло повідомлення про звільнення ОСОБА_1 , та витяг з наказу голови СБУ від 17.04.2015 № 10/303-ос про звільнення позивача з посади начальника відділу, зарахувавши його у розпорядження начальника Управління СБУ в Луганській області за підпунктом «б» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України строком до 17.07.2015, прийнятого на підставі вимог частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади". Міністерством юстиції України відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону України «Про очищення влади» було внесено відомості стосовно ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Міністерство юстиції України посилається на те, що до позивача застосовано заборону, передбачену Законом України «Про очищення влади», виключно на підставі відповідності критеріям, визначеним в частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону, та застосування заборони в такому випадку не потребує необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 .

Міністерство юстиції України у відзиві на позов вказує, що люстрація не є видом юридичної відповідальності, є відмінною від юридичної відповідальності та не може бути ототожнена з нею, посилаючись на висновки Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №800/63/16 від 13.13.2019 у справі №800/278/17, від 18.09.2018 у справі №800/186/17.

Враховуючи те, що відповідачем-2 було належним чином проведено перевірку інформації щодо наявності помилки у відомостях Реєстру щодо позивача, за результатами якої, на підставі наданих СБУ матеріалів, не було встановлено наявності такої помилки, та беручи до уваги відсутність підстав для вилучення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомостей про ОСОБА_1 , тому просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив Міністерства юстиції України, представник позивача звертає увагу, що відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі по тексту - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) грунтується на принципах верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Позиція Міністерства юстиції України про застосування заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади» виключно на підставі відповідності критеріям, визначеним в частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону, без необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 є неправомірною.

Посилаючись на відповідь СБУ від 29.12.2020 №16/Г-22/25/6271 на адвокатський запит ОСОБА_3 , поданий в інтересах ОСОБА_1 , з якої слідує, що «у зв`язку із призначенням ОСОБА_1 на посаду начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки УСБУ у Луганській області відповідно до наказу Голови Служби безпеки України від 05.03 2015 №10/180-ос він перебував на посаді, щодо якої здійснюються заходи з очищення влади (люстрацїї). Разом з цим заяву про застосування чи незастосування до нього заборон, визначених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, та про згоду проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо нього у встановлений законодавством України строк не подав. На підставі наявних матеріалів вбачається, що наказом Голови Служби безпеки України від 17.04.2015 № Ю/303-oc ОСОБА_1 звільнено з посади начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки УСБУ у Луганській області та зараховано у розпорядження начальника у зв`язку з відсутністю відповідної заяви. Надалі наказом Голови Служби безпеки України від 17.07.2015 № 619-ос його було звільнено з військової служби згідно з підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» пункту (у зв`язку із скороченням штатів та проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (затверджене Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262; в редакції, чинній на момент звільнення) у запас Служби безпеки України. У зв`язку із зазначеним, перевірка, передбачена статтею 5 Закону, щодо ОСОБА_1 не проводилась, а тому інша запитувана інформація в Службі безпеки України відсутня.» Оскільки, перевірка СБУ стосовно ОСОБА_1 не проводилася, відповідно, не встановлено та не доведено належними доказами фактів прийняття позивачем рішень, вчинення дій чи бездіяльності на здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Отже, до ОСОБА_1 застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» (заборона впродовж десяти років обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади), з порушенням головних принципів визначених саме Законом України «Про очищення влади».

Більше того, Міністерство юстиції України безпідставно посилається у своєму відзиві на те, що до позивача застосовано заборону, передбачену Законом України «Про очищення влади», виключно на підставі відповідності критеріям, визначеним в частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону, та застосування заборони в такому випадку не потребує необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , оскільки відповідно до повідомлення Служби безпеки України №11/9026п від 17.04.2015 до позивача застосовано заборону через неподання ним заяви, визначеної частиною 1 статі 4 Закону України «Про очищення влади». У вказаному повідомленні, не міститься відомостей щодо застосування до позивача заборони на підставі відповідності ОСОБА_1 критеріям, визначеним в частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону. Також вказує, що Міністерство юстиції України не додає до свого відзиву на позов жодного належного та допустимого доказу, яким доводиться відповідність Позивача критеріям, визначеним в частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону та наявність у Служби безпеки України повноважень для застосування до Позивача заборони, без необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 .

Таким чином, позиція Міністерства юстиції України щодо застосування до ОСОБА_1 заборони передбаченої частиною 3 статі 1 Закону, виключно на підставі відповідності критеріям, визначеним в частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону та наявності у Служби безпеки України повноважень на застосування такої заборони без необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 є надуманою та такою, що спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, а також виходячи з мети Закону України «Про очищення влади», перш ніж застосувати до Позивача передбачені у цьому Законі заходи відповідальності, Служба безпеки України зобов`язана була встановити його особисту участь та довести вину у вчиненні правопорушень, що сприяли узурпації влади ОСОБА_4 , підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини. Тобто, на думку представника позивача, вина ОСОБА_1 повинна бути доведена у встановленому законом порядку та грунтуватись на належних та допустимих доказах, здобутих законним шляхом. У той же час, позивача звільнено із займаної посади та застосовано до нього заборону обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади, виключно з формальної підстави - неподання у строк заяви про застосування/незастосування щодо нього заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», без проведення перевірки діяльності позивача на займаній посаді та без встановлення його індивідуальної вини у порушенні прав людини чи підтримання ним антидемократичних заходів.

Таким чином, позиція Міністерства юстиції України щодо можливості застосування заборони обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади, виключно з формальної підстави - відповідності критеріям, визначеним в частинах першій другій четвертій, восьмій статті 3 Закону, є безпідставною та необгрунтованою. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що застосування заборон, здійснено СБУ не через відповідність позивача вказаним вище критеріям, а через неподання ним заяви, визначеної частиною 1 статті 4 Закону. Отже, ОСОБА_1 звільнено Службою безпеки України з займаної посади та застосовано до нього обмеження з формальних причин, що протирічить вимогам Конституції та чинному законодавству України.

Щодо необґрунтованості позиції Міністерства юстиції України про безпідставність позовної вимоги про зобов`язання Міністерства юстиції України виключити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про застосування щодо ОСОБА_1 заборон, представник позивача зазначає, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про очищення влади» відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», що формується та ведеться Міністерством юстиції України. Згідно з пунктами 4, 9 Розділу І, «Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого 16.04.2014 наказом Міністерства юстиції України №1704/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.10.2014 за №1280/26057 (далі - Положення №1280/26057), держателем Реєстру є Міністерство юстиції України. Реєстратори в межах своєї компетенції вносять до Реєстру та вилучають з нього у порядку визначеному цим Положенням, відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», надають інформацію з Реєстру, виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

Так, на підставі протиправного повідомлення Служби безпеки України №11/9026п від 17.04.2015, Міністерством юстиції України внесено до Реєстру, інформацію щодо застосування до ОСОБА_1 впродовж десяти років заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», тобто заборони обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація).

Венеціанською комісією напрацьовані також стандарти люстраційних заходів напрацьовані CDL-AD (2012)028 на запит Конституційного суду Македонії щодо люстраційного закону цієї країни. У відповідному висновку зазначено, що найменування особи мало публікуватися тільки після остаточного рішення з метою недопущення негативних наслідків публікації для репутації особи.

Зазначеним підтверджується, що застосування до позивача положень Закону України «Про очищення влади» є передчасним і не відповідає викладеним стандартам забезпечення прав людини при здійсненні люстраційних процесів, оскільки Службою безпеки України безпідставно застосовано до ОСОБА_1 заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Оскільки, Міністерство юстиції України внесло прізвище позивача до Реєстру, без виконання усіх законних процедур Службою безпеки України, що призводить до негативних наслідків для репутації Позивача та неможливості реалізації ним конституційного права на працю, ОСОБА_1 правомірно вимагає в судовому порядку відновити його попередній стан, шляхом зобов`язання Міністерства юстиції України виключити прізвище Позивача з Реєстру.

Пунктом 5 Розділу II Положення визначено, що підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», є також звернення про вилучення від особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, з наданням копії відповідного судового рішення в паперовій формі, засвідченої в установленому порядку, з належним чином оформленим підтвердженням про набрання законної сили.

Таким чином, враховуючи безпідставність застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», незастосування СБУ жодного правового інструментарію для доведення його вини у діях, викорінення яких ставиться за ціль у Законі, з метою поновлення порушених прав Позивача, відомості про застосування заборони щодо нього мають бути виключені Міністерством юстиції України з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Крім того, як вбачається з аналізу рішення ЄСПЛ «Полях та інші проти України», законодавчий механізм очищення влади (люстрації), визначений Законом України «Про очищення влади», суперечить верховенству права, оскільки порушує права людини, поважати які Україна взяла на себе міжнародні зобов`язання, ратифікувавши Конвенцію, а тому його застосування становить порушення положень Конвенції.

Під час звільнення ОСОБА_1 . Службою безпеки України не було встановлено жодних доказів вчинення конкретно ОСОБА_1 зазначених вище правопорушень, не проведено стосовно нього будь-яких службових розслідувань, не встановлено його особисту участь. При цьому, передчасно було подано повідомлення Міністерству юстиції України про внесення прізвища в Реєстр. Тому вважає, що у даному випадку застосування до ОСОБА_1 заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», не може вважатись ані пропорційним, ані необхідним у демократичному суспільстві, та створює передумови для порушення з боку України міжнародних зобов`язань за статтею 8 Конвенції. З наведених підстав просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву, поданому відповідачем-1 05.05.2021, представник СБУ просив у задоволенні позову відмовити повністю з тих підстав, що ОСОБА_5 заяву, передбачену статтею 4 Закону України «Про очищення влади», у визначений законом строк не подав, тому застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 вказаного Закону, та внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" є законним та обґрунтованим.

Обґрунтовуючи позицію позивача щодо протиправності застосування Службою безпеки України до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», представник позивача у позовній заяві стверджує, що «перевірка Службою безпеки України стосовно ОСОБА_1 не проводилася, відповідно, не встановлено та не доведено належними доказами фактів прийняття Позивачем рішень, вчинення дій чи бездіяльності на здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.»

Вказане твердження позивача є безпідставним та таким, що не відповідає нормам права з огляду на те, що 03.11.2014 головою СБУ прийнято наказ № 707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади»», відповідно до якого наказано розпочати і провести перевірку, зокрема, з 05 квітня до 30 червня 2015 року стосовно посадових, службових та військових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київської області, управлінь СБУ у Вінницькій, Волинській, Дніпропетровській, Донецькій, Луганській областях, їх міжрайонних, районних та міських підрозділів, і звільнення яких з посад належить до повноважень Голови СБУ або його першого заступника. Керівникам регіональних органів, закладів, установ, організацій, підприємств СБУ видати накази про проведення в терміни, визначені пунктом 1 цього наказу, перевірок стосовно посадових, службових та військових посадових осіб, і звільнення яких з посад належить до повноважень зазначених керівників. Визначено УРОС та підрозділи кадрового забезпечення регіональних органів, закладів, установ, організацій, підприємств СБУ (далі - підрозділи кадрового забезпечення) підрозділами, відповідальними за проведення в СБУ перевірки стосовно осіб.

Згідно наказу голови СБУ від 05.03.2015 №10/180-ос майора ОСОБА_1 було призначено начальником 2 відділу (полковник) головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області, звільнивши його з посади начальника відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки (полковник) Управління СБУ у Волинській області. Відповідно до пункту 47 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262 (далі - Положення №1262), військовослужбовці Служби безпеки України, які переміщуються по службі, мають вибути до нового місця служби не пізніше як через один місяць від дня одержання підрозділом (органом, закладом, установою) наказу про переміщення по службі, а ті з них, які на цей час перебувають у відпустці, відрядженні чи на лікуванні, - після повернення з відпустки, відрядження чи лікування. Наказом Управління СБУ у Волинській області від 17.04.2015 №74-ос згідно з пунктом 47 Положення №1262 майора ОСОБА_1 з 21.04.2015 відкомандировано для подальшого проходження військової служби в Управління СБУ в Луганській області згідно наказу голови СБУ від 05.03.2015 № 10/180-ос. В період з 26.03.2015 (надходження на адресу Управління СБУ у Волинській області наказу голови СБУ від 05.03.2015 № 10/180-ос) по 20.04.2015 (з 21.04.2015 позивача відкомандировано для подальшого проходження військової служби в Управління СБУ в Луганській області) майор ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні СБУ у Волинській області, так як тривала процедура здачі ним посади у зв`язку із звільненням в Управлінні СБУ у Волинській області та призначенням на посаду в Управління СБУ в Луганській області.

Згідно пункту 6 Порядку № 563 рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб- сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Наказ голови СБУ від 03.11.2014 № 707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади»» був опублікований 03.11.2014 на офіційному сайті СБУ (https://ssu.gov.na/ua/pages/51). З наказом голови СБУ від 03.11.2014 № 707позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис на вказаному наказі.

Представник відповідача СБУ звертає увагу, що в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 в адміністративній справі №803/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України було встановлено факт, що ОСОБА_1 було відомо про наявність наказу СБУ від 03.11.2014 № 707, однак він не вчиняв жодних дій на виконання даного наказу, зокрема, не подав заяву про те, що до нього не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади »/застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону та про згоду на проведення перевірки, яка відповідно до Закону України «Про очищення влади» подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в Управлінні СБУ у Волинській області згідно наказу голови СБУ від 03.11.2014 №707 не подав власноручно написану заяву про те, що до нього не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади »/застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону та що він дає згоду на проведення перевірки та оприлюднення відомостей.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. Аналогічна норма закріплена і в пункті 10 Порядку № 563.

З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що неподання особою заяви у строк, визначений Законом України «Про очищення влади», є самостійною підставою для звільнення такої особи із займаної посади та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Враховуючи неподання позивачем заяви, передбаченої частиною 1 статті 4 Закону України «Про очищення влади», у строк до 15.04.2015, тобто в десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в Управлінні СБУ у Волинській області згідно наказу голови СБУ від 03.11.2014 № 707, головою СБУ 17.04.2015 прийнято наказ №10/3 03-ос, яким відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» та підпункту «б» пункту 48 Положення №1262 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) майора ОСОБА_1 звільнено з посади начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області, зарахувавши його у розпорядження з 17.04.2015 по 17.07.2015 начальника Управління СБУ в Луганській області.

Представник відповідача СБУ вказує, що в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 в адміністративній справі №803/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України судом зроблено висновок про те, що звільнення майора ОСОБА_1 з посади начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області з одночасним зарахуванням його у розпорядження з 17.04.2015 по 17.07.2015 начальника Управління СБУ в Луганській області відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» було проведено правомірно, відтак підстави для скасування наказу голови СБУ від 17.04.2015 № 10/303- ос відсутні. Оскільки судом не було встановлено законодавчо передбачених підстав для визнання протиправним та скасування наказу голови СБУ від 17.04.2015 № 10/303-ос, відтак вимога позивача щодо зобов`язання Міністерство юстиції України виключити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», неправдиві відомості щодо ОСОБА_1 про заборону, передбачену частиною 3 статті 1 цього закону, з підстав, встановлених частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади», також не була задоволена. Як було встановлено судом, підставою для застосування до ОСОБА_1 заборон стало неподання особою заяви у строк, визначений Законом України «Про очищення влади», що є самостійною підставою для звільнення такої особи із займаної посади та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Також відповідач-1 вказує, що вина СБУ у тому, що ОСОБА_1 не подав заяву про згоду на проведення перевірки відсутня, така його бездіяльність була його особистим усвідомленим рішенням, оскільки він був ознайомлений з усіма нормативними та розпорядчими актами щодо її проведення. Тобто застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону України «Про очищення влади», відбулося не в наслідок протиправних дій СБУ, а внаслідок поведінки позивача - неподання ним заяви у визначений строк.

Крім того, представник СБУ вважає безпідставним твердження представника позивача у позовній заяві про те, що Служба безпеки України зобов`язана була встановити особисту участь ОСОБА_1 та довести вину у вчиненні правопорушень, то сприяли узурпації влади ОСОБА_6 , підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини. Однак, неподання особою заяви у строк, визначений Законом України «Про очищення влади», є самостійною підставою для звільнення такої особи із займаної посади та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, яка не потребує додаткового встановлення будь-яких обставин. Факт неподання заяви не заперечується позивачем та був встановлений у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 в адміністративній справі №803/1428/17 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України, у зв`язку з чим потреби у СБУ у доведенні будь-яких винних дій ОСОБА_1 не було.

Окремо відповідач-1 зазначити, що у позовних вимогах представник ОСОБА_1 не визначив, які саме дії щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» він просить визнати протиправними, що позбавляє СБУ можливості належним чином забезпечити представництво своїх інтересів, оскільки невизначеність позовної вимоги не дозволяє оцінити необхідний обсяг аргументів на захист, необхідних для представлення суду, та доказів, які підтверджують такі аргументи. На підставі викладеного вважає, що з огляду на вимоги Закону України «Про очищення влади», наказу голови СБУ від 03.11.2014 №707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», у ОСОБА_1 , як посадової особи СБУ, виник обов`язок, передбачений статтею 4 Закону України «Про очищення влади», подати власноручно написану заяву у якій повідомити про те, що до нього застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомити про те, що до нього не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону. ОСОБА_1 такої заяви до Служби безпеки України, до УСБУ у Волинській області чи до УСБУ в Луганській області у термін, визначений у частині другій статті 4 Закону України «Про очищення влади» (10 днів з початку перевірки) чи у будь-який інший час не подавав.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади» неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. Голова СБУ наказом від 17.04.2015 №10/303-ос, керуючись вимогами частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади», звільнив майора ОСОБА_1 із займаної посади та зарахував його у розпорядження начальника УСБУ в Луганській області за підпунктом «б» пункту 48 Положення строком до 17.07.2015. Відтак, вказаний наказ видано СБУ на підставі вимог чинного законодавства та достовірних фактичних обставин, він є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування та визнання дій посадових осіб СБУ неправомірними відсутні. З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити.

Одночасно з відзивом на позовну заяву представником СБУ подані клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, закриття провадження у справі та про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відповіді на відзив СБУ представник позивача підтримала обгрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві.

Крім того, в спростування позиції відповідача СБУ, представник позивача вказує, зокрема, щодо строків звернення ОСОБА_5 до суду, оскільки на думку Відповідача-1 ОСОБА_1 повинен був дізнатися про те, що перевірка, передбачена статтею 5 Закону України «Про очищення влади» не була проведена щодо нього ще у вересні 2017 року з листа Міністерства юстиції України від 08.09.2017. Однак, зазначеним листом позивача повідомлено виключно про те, що відомості стосовно нього внесено до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» (надалі - Реєстр) на підставі повідомлення СБУ про звільнення від 17.04.2015 №11/9026П. Інформація щодо проведення/не проведення перевірки стосовно ОСОБА_1 в даному листі відсутня. Щодо твердження відповідача про те, що у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 по справі №803/1428/17 зафіксовано факт ознайомлення позивача у 2015 році зі змістом наказу СБУ від 03.11.2014 №707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», та факт неподання ОСОБА_1 заяви про згоду на проведення перевірки, а як наслідок - не проведення перевірки та звільнення з посади, застосування заборони, представник позивача вказує, що дане судове рішення взагалі не містить відомостей щодо проведення/не проведення перевірки стосовно ОСОБА_1 . Звертає увагу, що наказ СБУ від 03.11.2014 №707, факт ознайомлення з яким не заперечує позивач, не містить норми про те, що у випадку не подання особою заяви, передбаченої частиною першою статті 4 Закону, перевірка стосовно такої особи не проводиться. Не містить такої норми і жоден інший нормативно-правовий акт. Більше того, відповідач-1 у розділі свого відзиву на позовну заяву «Щодо підтвердження деяких обставин позову» підтверджує той факт, що «з 05 квітня по 30 червня 2015 року проводилась перевірка стосовно посадових, службових та військових посадових осіб управлінь СБУ у Волинській, Луганській областях, їх міжрайонних, районних та міських підрозділів, звільнення яких з посад належить до повноважень Голови СБУ або його першого заступника. ОСОБА_1 після початку проведення перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», не подав відповідної заяви».

Таким чином, на думку представника позивача, відповідачем-1 не доведено, що позивач знав або міг знати, що органами СБУ не було проведено щодо нього перевірку з тієї підстави, що ОСОБА_1 не було подано заяви, передбаченої частиною першою статті 4 Закону України «Про очищення влади».

Також на запит представника позивача 04.01.2021 надійшла відповідь СБУ від 29.12.2020 №16/Г- 22/25/6271, згідно з якою перевірка, передбачена статтею 5 Закону, щодо ОСОБА_1 не проводилась, а тому інша запитувана інформація в СБУ відсутня. Отже, про не проведення щодо ОСОБА_1 перевірки, передбаченої статтею 5 Закону, та, як наслідок, застосування заборони без встановлення фактів прийняття позивачем рішень, вчинення дій чи бездіяльності на здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, ОСОБА_1 дізнався лише 04.01.2021 з відповіді СБУ на адвокатський запит свого представника. Таким чином, зазначений позов ОСОБА_1 подано в межах строку, передбаченого статтею 122 КАС України.

Щодо протиправності застосування стосовно ОСОБА_1 заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади», та не встановлення фактів здійснення ОСОБА_1 заходів, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, вказує, що представником СБУ у відзиві (сторінка 10, сьомий абзац) визнає той факт, що всупереч меті очищення влади, задекларованої в статті 1 Закону, підставою для застосування до Позивача заборони стало саме не подання заяви у встановлений законодавством строк, а не вчинення ним будь- яких правопорушень, що сприяли узурпації влади ОСОБА_6 , підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини.

Щодо чіткості визначення змісту позовних вимог, представник позивача звертає увагу, що у своєму відзиві СБУ умисно невірно тлумачить поняття «застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Так, відповідно до частини 3 статті 4 даного Закону неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для: 1) звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви; 2) застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони. Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень Закону України «Про очищення влади» як у разі неподання особою заяви, так і у разі подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, щодо такої особи вчиняються ДВІ окремі дії: 1) звільнення особи із займаної посади; 2) застосування до особи відповідної заборони. В даній справі ОСОБА_1 оскаржує саме самостійні дії суб`єкта владних повноважень - застосування СБУ до нього заборони, передбаченої частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» (заборона обіймати певні посади), та подання інформації стосовно ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з метою внесення інформації про нього до Реєстру. Таким чином, позовні вимоги є чіткими та підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 20.05.2020 у задоволенні клопотання представника СБУ про залишення без розгляду позовної заяви відмовлено.

Ухвалою суду від 20.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника СБУ про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника СБУ про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що у період з 06.09.2007 по 17.07.2015 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Службі безпеки України.

З метою виконання вимог Закону України «Про очищення влади», відповідно до пункту 4 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563, Плану проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №1025-р, головою СБУ прийнято наказ від 03.11.2014 №707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», відповідно до якого наказано розпочати і провести перевірку, зокрема, з 05 квітня до 30 червня 2015 року стосовно посадових, службових та військових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київської області, управлінь СБУ у Вінницькій, Волинській, Дніпропетровській, Донецькій, Луганській областях, їх міжрайонних, районних та міських підрозділів, і звільнення яких з посад належить до повноважень Голови СБУ або його першого заступника (а. с. 24-26).

05.03.2015 головою СБУ прийнято наказ №10/180-ос, відповідно до якого майора ОСОБА_1 було призначено начальником 2 відділу (полковник) головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області, звільнивши його з посади начальника відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки (полковник) Управління СБУ у Волинській області (а. с. 27).

Наказом Управління СБУ у Волинській області від 17.04.2015 №74-0с майора ОСОБА_1 з 21.04.2015 відкомандировано для подальшого проходження військової служби в Управління СБУ в Луганській області згідно наказу голови СБУ від 05.03.2015 № 10/180-ос (а. с. 28).

Разом з тим, 17.04.2015 головою СБУ прийнято наказ № 10/303-ос, яким відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» та підпункту «б» пункту 48 Положення №1262 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) майора ОСОБА_1 звільнено з посади начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області, зарахувавши його у розпорядження з 17.04.2015 по 17.07.2015 начальника Управління СБУ в Луганській області. Підставами для прийняття вказаного наказу стали шифротелеграма начальника Управління СБУ у Волинській області від 17.04.2015 №17002е, шифротелеграма начальника Управління СБУ в Луганській області від 17.04.2015 № 21875 (а. с. 29).

На підставі повідомлення про звільнення від 17.04.2015 №11/9026п (а. с. 30), яке надійшло на адресу Міністерства юстиції України 06.05.2015, Міністерством юстиції України внесено до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості щодо ОСОБА_1 про заборону, передбачену частиною 3 статті 1 цього закону, з підстав, встановлених частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» (а. с. 31).

При цьому, як вказує ОСОБА_1 , про застосування зазначеної заборони Службою безпеки України щодо нього без проведення відповідної перевірки та, як наслідок, встановлення його вини у здійсненні заходів (та/або сприянні їх здійсненню), стосовно яких проводилося очищення влади (люстрація), позивачу стало відомо 04.01.2021 з відповіді СБУ на адвокатський запит представника позивача.

Тому, застосування СБУ до ОСОБА_7 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», та включення відомостей про ОСОБА_7 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» виключно з підстави неподання останнім відповідної заяви, порушує принципи верховенства права, індивідуальної вини та презумпцію невинуватості особи, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України, а тому, на думку позивача, є незаконними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Статтею 2 Закону України «Про очищення влади» передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Так, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади» заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України.

Згідно зі частиною 4 статті 5 Закону України «Про очищення влади» організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - Порядок №563).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 563 керівник органу або голова суду згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 у № 1025-р затверджено План проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», відповідно до якого період проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» посадових і службових осіб обласних управлінь СБУ визначено - квітень 2015 року - червень 2016 року.

03.11.2014 головою СБУ прийнято наказ №707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», відповідно до якого наказано розпочати і провести перевірку, зокрема, з 05 квітня до 30 червня 2015 року стосовно посадових, службових та військових осіб ГУ СБУ у м. Києві та Київської області, управлінь СБУ у Вінницькій, Волинській, Дніпропетровській, Донецькій, Луганській областях, їх міжрайонних, районних та міських підрозділів, і звільнення яких з посад належить до повноважень Голови СБУ або його першого заступника. Керівникам регіональних органів, закладів, установ, організацій, підприємств СБУ видати накази про проведення в терміни, визначені пунктом 1 цього наказу, перевірок стосовно посадових, службових та військових посадових осіб, і звільнення яких з посад належить до повноважень зазначених керівників. Визначено УРОС та підрозділи кадрового забезпечення регіональних органів, закладів, установ, організацій, підприємств СБУ (далі - підрозділи кадрового забезпечення) підрозділами, відповідальними за проведення в СБУ перевірки стосовно осіб.

На підставі наказу голови СБУ від 03.11.2014 № 707 Управлінням СБУ у Волинській області прийнято наказ від 03.04.2015 № 66 «Про початок проведення в Управлінні СБУ у Волинській області перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України "Про очищення влади» відповідно до якого наказано розпочати і провести в Управлінні СБУ у Волинській області перевірку відповідно до статті 5 Закону України «Про очищення влади» з 05 квітня до 30 червня 2015 року стосовно посадових, службових та військових осіб Управління СБУ у Волинській області, звільнення яких з посад належить до повноважень начальника Управління.

Згідно наказу голови СБУ від 05.03.2015 № 10/180-ос майора ОСОБА_1 було призначено начальником 2 відділу (полковник) головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області, звільнивши його з посади начальника відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки (полковник) Управління СБУ у Волинській області.

Відповідно до пункту 47 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262 (далі - Положення № 1262), військовослужбовці Служби безпеки України, які переміщуються по службі, мають вибути до нового місця служби не пізніш як через один місяць від дня одержання підрозділом (органом, закладом, установою) наказу про переміщення по службі, а ті з них, які на цей час перебувають у відпустці, відрядженні чи на лікуванні, - після повернення з відпустки, відрядження чи лікування.

Наказом Управління СБУ у Волинській області від 17.04.2015 № 74-0с згідно з пунктом 47 Положення № 1262 майора ОСОБА_1 з 21.04.2015 відкомандировано для подальшого проходження військової служби в Управління СБУ в Луганській області згідно наказу голови СБУ від 05.03.2015 № 10/180-ос.

З матеріалів справи вбачається, що майор ОСОБА_1 був призначений головою СБУ згідно наказу від 05.03.2015 № 10/180-ос начальником 2 відділу (полковник) головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області з одночасним звільненням з посади начальника відділу Управління СБУ у Волинській області, відтак, на думку відповідача-1, на позивача розповсюджувався саме наказ голови СБУ від 03.11.2014 № 707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади», яким розпочато проведення перевірки стосовно посадових, службових та військових осіб, зокрема, в Управлінні СБУ у Волинській області з 05 квітня до 30 червня 2015 року.

Згідно пункту 6 Порядку № 563 рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Наказ голови СБУ від 03.11.2014 № 707 «Про початок проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади» був опублікований 03.11.2014 на офіційному сайті СБУ (https://ssu.gov.ua/ua/pages/51).

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Пунктом 8 Порядку № 563 передбачено, що особа, яка підлягає перевірці, зобов`язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу:

1) у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону: власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1; копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою (далі - засвідчені копії): - сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації; - документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України); - декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація).

2) у разі застосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, - власноручно написану заяву про те, що до такої особи застосовується заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, та про згоду на оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2.

З матеріалів справи слідує, що майор ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в Управлінні СБУ у Волинській області згідно наказу голови СБУ від 03.11.2014 №707 не подав власноручно написану заяву про те, що до нього не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»/застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніше як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. Аналогічна норма закріплена і в пункті 10 Порядку № 563.

З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що неподання особою заяви у строк, визначений Законом України «Про очищення влади», є самостійною підставою для звільнення такої особи із займаної посади та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Враховуючи неподання позивачем заяви, передбаченої частиною 1 статті 4 Закону України «Про очищення влади», у строк до 15.04.2015, тобто в десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в Управлінні СБУ у Волинській області згідно наказу голови СБУ від 03.11.2014 № 707, головою СБУ 17.04.2015 року прийнято наказ № 10/303-ос, яким відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» та підпункту «б» пункту 48 Положення №1262 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) майора ОСОБА_1 звільнено з посади начальника 2 відділу головного відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Управління СБУ в Луганській області, зарахувавши його у розпорядження з 17.04.2015 по 17.07.2015 начальника Управління СБУ в Луганській області.

Разом з тим, суд звертає увагу, що перевірка, передбачена статтею 5 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 не проводилась, що також підтверджується листом СБУ від 29.12.2020 №16/Г-22/25/6271 на адвокатський запит ОСОБА_3 , відповідно, не встановлено та не доведено належними доказами фактів прийняття позивачем рішень, вчинення дій чи бездіяльності на здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Згідно з положеннями частини першої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

17.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Частинами першою-третьою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції кожен, кого звинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (рішення ЄСПЛ у справі «Матиєк проти Польщі»).

У рішенні по справі «Турек (Turek) проти Словаччини» (люстрація) від 14.02.2006 №57986/00 ЄСПЛ постановив, що держава-сторона, яка вводить засоби люстрації - які, на думку ЄСПЛ, можуть бути втручанням в право на повагу до приватного життя - має забезпечити, щоб особи, піддані такій процедурі, користувалися всіма конвенційними процесуальними гарантіями, що стосуються кожного провадження в зв`язку із застосуванням засобів люстрації.

Якщо держава вживає заходів морального очищення, вона повинна гарантувати, що особи, зачіпаються такими заходами, користуються всіма процесуальними гарантіями відповідно до Конвенції щодо будь-якого судового розгляду, що відноситься до застосування таких заходів (додатково див.п.115 вказаного рішення).

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звертає увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, засновані на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку, це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Люстрація повинна проводитися спеціально створеною незалежною комісією, до складу якої мають увійти видатні громадяни, яких пропонує глава держави і затверджує парламент; люстрація може використовуватися тільки для ліквідації або суттєвого зменшення загрози, яку суб`єкт люстрації становить для формування життєздатної і вільної демократичної держави, використовуючи своє особливе становище, порушуючи права людини або блокуючи процес демократизації; люстрація не може використовуватися для покарання, відплати або помсти; покарання може накладатися тільки за минулу злочинну діяльність на основі кримінального кодексу та у відповідності з усіма процедурами і гарантіями кримінального переслідування; люстрація повинна обмежуватися посадами, щодо яких є всі підстави вважати, що суб`єкти, які їх обіймають, становитимуть значну небезпеку для прав людини і демократії.

Закон України «Про очищення влади» був предметом оцінки Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія), за результатами якої Комісією схвалено Проміжний висновок №788/2014 на 101-й пленарній сесії 12-13 грудня 2014 року та Остаточний висновок № 788/2014 на 103-му пленарному засіданні 19-20 червня 2015 року.

Згідно Проміжного (п. 64, 65, 82, 104) та Остаточного (п. 18, 69, 70) висновків Венеціанської комісії вина кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, має бути доведена та люстрація має бути заснована на принципі індивідуальної відповідальності, а не колективної.

Без аналізу індивідуальної поведінки неможливо встановити особисту вину осіб, до яких застосовано заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Закону України «Про очищення влади», що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації).

Крім того, Венеціанська комісія у своєму Проміжному висновку зазначила: «За Законом «Про люстрацію» особи, які підпадають під люстрацію, не мають можливості довести, що, незважаючи на посаду, яку вони обіймали, вони не брали участі в будь-яких порушеннях прав людини і не вживали або не підтримували антидемократичні заходи. ... На думку Комісії, однак, той факт, що Закон «Про люстрацію» виключає фактор часу в цілому, незалежно від тяжкості минулої поведінки, вступає в конфлікт із принципом «індивідуальної відповідальності», на якому має бути заснована люстрація (стаття 1.2).».

У пункті 64 Проміжного висновку Венеціанська комісія констатувала: «Закон «Про люстрацію» не відповідає цим вимогам. За винятком осіб, зазначених у статтях 3.5, 3.6 та 3.7, встановлення індивідуальної провини незалежним органом не вимагається. Заборона доступу до державних функцій, що застосовується до цих осіб, заснована на простому факті обіймання певної посади з подальшою презумпцією винуватості. У той час, як цей підхід може бути прийнятним щодо осіб, що обіймали високі посади в комуністичний період і в деяких найважливіших державних установах, у всіх інших випадках вина має бути доведена на основі індивідуальних вчинків. Якщо сам факт належності до партії, організації або адміністративного органу старого режиму є підставою для заборони обіймати державні посади, то така заборона зводиться до форми колективного та дискримінаційного покарання, яка несумісна з нормами в галузі прав людини. Тому люстрація ризикує стати політичним інструментом для придушення опонентів».

Крім того, Венеціанська комісія зауважила: «Відповідно до Керівних принципів люстрація має стосуватися осіб, які відіграли важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини або які обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини; ніхто не може бути предметом люстрації виключно через особисті думки і переконання; свідомі співробітники можуть бути люстровані тільки якщо їх дії насправді завдали шкоди іншим і вони знали або повинні були знати про це» (пункт 62).

Аналогічний висновок Венеціанська комісія зробила і щодо люстрації в Албанії: «Особи, які наказували, вчиняли чи суттєво сприяли вчиненню серйозних порушень прав людини, можуть бути дискваліфіковані для зайняття певних посад; якщо організація вчиняла серйозні порушення прав людини, член, працівник чи агент вважатимуться такими, що брали участь у цих порушеннях, якщо вони були високопоставленими працівниками такої організації, крім випадків, коли вони покажуть, що не брали участі у плануванні, керівництві чи виконанні таких заходів, методів чи дій» (підпункт «Ь> пункту 20 розділу З Висновку Венеціанської комісії щодо Закону про чистоту високопосадовців державних органів та виборних осіб Албанії № 524/2009 від 13 жовтня 2009 року).

У Висновку Венеціанської комісії від 14-15 грудня 2012 року №694/2012 CDL- AD(2012)028 щодо Закону «Про визначення критерію для обмеження повноважень несення державної служби, доступу до документів та оприлюднення інформації про колабораціонізм із органами державної безпеки» (Закону «Про люстрацію») колишньої Югославської Республіки Македонія Венеціанська комісія констатувала: «... Мета люстрації перш за все полягає в захисті демократії від ремінісценцій тоталітаризму, другорядною метою люстрації, підпорядкованою реалізації першочергової мети, є індивідуальне покарання осіб, які співпрацювали з тоталітарним режимом...» (пункт 16 розділу А).

Враховуючи викладене, а також виходячи з мети Закону України «Про очищення влади», перш ніж застосувати до ОСОБА_1 передбачені у цьому Законі заходи відповідальності, Служба безпеки України зобов`язана була встановити його особисту участь та довести вину у вчиненні правопорушень, що сприяли узурпації влади ОСОБА_6 , підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини.

Тобто, вина ОСОБА_1 повинна бути доведена у встановленому законом порядку та грунтуватися на належних та допустимих доказах, здобутих законним шляхом.

У той же час, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача звільнено із займаної посади та застосовано до нього заборону обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади, виключно з формальної підстави - неподання у строк заяви про застосування/незастосування щодо нього заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», без проведення перевірки діяльності останнього на займаній посаді та без встановлення індивідуальної вини у вчиненні порушень прав людини чи підтримання ним антидемократичних заходів.

Оскільки перевірка Службою безпеки України стосовно позивача не проводилася, відтак заборона, передбачена частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» (заборона впродовж десяти років обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади), застосована до ОСОБА_1 з порушенням головних принципів, визначених Законом України «Про очищення влади», що свідчить про протиправність дій Служби безпеки України, а тому подання інформації стосовно ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з метою внесення інформації про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про очищення влади» відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктами 4, 9 Розділу І «Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого 16.04.2014наказом Міністерства юстиції України №1704/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.10.2014 за №1280/26057, держателем Реєстру є Міністерство юстиції України.

Реєстратори в межах своєї компетенції вносять до Реєстру та вилучають з нього у порядку визначеному цим Положенням, відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», надають інформацію з Реєстру, виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

Так на підставі повідомлення Служби безпеки України №11/9026п від 17.04.2015, Міністерством юстиції України внесено до Реєстру, інформацію щодо застосування до ОСОБА_1 впродовж десяти років заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», тобто заборони обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація).

Суд звертає увагу, що Венеціанською комісією напрацьовані також стандарти люстраційних заходів напрацьовані CDL-AD (2012)028 на запит Конституційного суду Македонії щодо люстраційного закону цієї країни. У відповідному висновку зазначено, що найменування особи мало публікуватися тільки після остаточного рішення з метою недопущення негативних наслідків публікації для репутації особи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_1 положень Закону України «Про очищення влади» є передчасним і не відповідає викладеним стандартам забезпечення прав людини при здійсненні люстраційних процесів, оскільки Службою безпеки України безпідставно застосовано до ОСОБА_1 заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Оскільки, Міністерство юстиції України внесло персональні дані позивача до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» без виконання усіх законних процедур Службою безпеки України, що призводить до негативних наслідків для позивача та неможливості реалізації ним конституційного права на працю, вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання Міністерства юстиції України виключити його дані з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» є належним захистом прав позивача.

Пунктом 5 Розділу II Положення визначено, що підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», є також звернення ..по вилучення від особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, з наданням копії відповідного судового рішення в паперовій формі, засвідченої в установленому порядку, з належним чином оформленим підтвердженням про набрання законної сили.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для: 1) звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви; 2) застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень Закону України «Про очищення влади» як у разі неподання особою заяви, так і у разі подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, щодо такої особи вчиняються дві окремі дії: 1) звільнення особи із займаної посади; 2) застосування до особи відповідної заборони.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує саме дії суб`єкта владних повноважень - застосування СБУ до нього заборони, передбаченої частиною 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» (заборона обіймати певні посади), та подання інформації стосовно ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з метою внесення інформації про нього до Реєстру.

Таким чином, враховуючи безпідставність застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», незастосування Службою безпеки України жодного правового інструментарію для доведення його вини у діях, викорінення яких ставиться за ціль у Законі України «Про очищення влади», з метою поновлення порушених прав ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на встановлені у справі обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас суд зауважує, що у даному спорі є два відповідача, однак тягар по відшкодуванню судових витрат слід покласти на відповідача-1 - СБУ, позаяк саме на підставі повідомлення Служби Безпеки України, Міністерством юстиції України внесено інформацію про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». Тому, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1816,00 грн згідно квитанції №0.0..1 від 16.03.2021, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Керуючись частиною третьою статті 243, статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про очищення влади», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади», та подання інформації стосовно ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з метою внесення інформації про ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Зобов`язати Міністерство юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, ) виключити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 33, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя О.А. Лозовський