Справа № 160/9888/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
20 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/9888/20
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року (суддя Кальник В.В.) у справі №160/9888/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24.01.2020 р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VПІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, як особі, яка працює повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці на підставі заяви про призначення пенсії, поданої в межах строку звернення.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що 17.03.2020 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1. На момент звернення їй виповнилося 46 років і 9 місяців. Однак, Листом від 19.03.2020 року відповідач повідомив про відмову в призначенні пенсії з підстав недосягнення позивачем віку, визначеного положеннями п.2 ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому відповідач повідомив, що право на пенсію на пільгових умовах позивач набуде в 48 років і 06 місяців. Позивач зауважувала, що з 23.01.2020 (дня прийняття Конституційним Судом рішення № 1-р/2020) в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ. Правила означених законів містять розбіжність
при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 щодо вікового цензу, який складає 45 років за п. "а" ст.13 Закону 1788-XII та 48 років і 6 місяців (для жінок, що народилися з 01.04.1973 по 30.09.1973) за п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. На переконання позивача під час вирішення питання призначення пенсії відповідач повинен був застосовувати приписи п. "а" ст.13 Закону 1788-XII, а не п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, як то визначив відповідач, оскільки найбільш сприятливим для позивача при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років. З цих підстав, позивач вважала відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 протиправною, у зв`язку з чим просила задовольнити позов.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у відповідності до положень п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV як такій, що не досягла пенсійного віку. Такі висновки суд мотивував тим, що починаючи з 11.10.2017 року (дати набрання чинності Законом від 03.10.2017 №2148-VIII, яким доповнено Закон №1058-IV статтею 114) Закон №1058-IV, як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Оскільки Закон №1058-IV та Закон №2148-VIII є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак, рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017. Встановивши, що позивачу виповнилось 45 років у 2018 році, суд вказав, що умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону №1058-IV, а не на підставі п. "а" ст. 13 Закону 1788-XII, оскільки вона не досягла 45 років до 11.10.2017 (дату набуття чинності внесенням змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невірну правову оцінку обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції, який погодився з позицією відповідача, щодо необхідності застосування в спірному випадку положень п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Позивач стверджує, що положення даної норми права не можуть бути застосовані при призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, адже це суперечить принципам юридичної (правової) визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права та принципом адміністративного судочинства та положенням Конституції України, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. Позивач вказувала, що судом під час вирішення справи не взято до уваги те, що стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 підлягає застосуванню для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, тоді як позивач, на час до 01.04.2015 року набула такого права. До 01.04.2015 року у позивача було 17 років стажу по Списку №1, а звернення до відповідача за призначенням пенсії відбулося після 23.01.2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, спірні відносини між сторонами у цій справі виникли з приводу відмови органу ПФУ призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 позивачеві, який після ухвалення 23.01.2020 Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), звернувся за призначенням пенсії відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року, в редакції чинній до внесення Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/2020) відкрито провадження у зразковій адміністративній справі за позовом фізичної особи до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною ухвалою визначено ознаки типових справ:

- позивачі є особами, які після ухвалення 23.01.2020 Конституційним Судом України рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) звернулись за призначенням пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки вказані норми із зазначеними змінами визнані неконституційними;

- відповідачами є один і той самий суб`єкт владних повноважень - територіальні органи Пенсійного фонду України, уповноважені на вирішення питання про призначення пенсії;

- спірні відносини стосуються набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах позивачами, що досягли пенсійного віку, визначеного статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», у редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», після набрання чинності Законом України» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»;

- позивачами у цих справах заявлено аналогічні позовні вимоги (визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо призначення пенсії статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Доцільність розгляду справи № 360/3611/20 Верховним Судом обґрунтовано тим, що, по-перше: вирішення зазначених спорів має велике соціальне значення для осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 1 та списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваними Кабінетом Міністрів України; по-друге: розгляд Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України цієї справи як типової забезпечить сталість та єдність судової практики, як наслідок, призведе до підвищення рівня довіри до судової гілки влади.

В силу положень п. 21 ст. 4 КАС України типовими адміністративними справами є адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Колегія суддів вважає, що дана справа №160/9888/20 підпадає під ознаки типової справи, що визначені в ухвалі Верховного Суду від 16.12.2020 по справі №360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/2020), оскільки відповідачем в обох випадках є територіальний орган ПФУ, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії, позивачі у цих справах заявили аналогічні позовні вимоги, а спір виник з аналогічних підстав і відносин, що регулюються одними нормами права.

Судом встановлено, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 21 квітня 2021 року ухвалено рішення у зразковій справі №360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/2020). Як визначено в самому рішенні, останнє законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (якщо таку скаргу не було подано), що становить 30 днів з дня ухвалення рішення.

Отже, станом на сьогоднішній день рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/2020) не набрало законної сили, оскільки строк подання апеляційної скарги не сплинув.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що провадження у цій справі слід зупинити до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/2020).

На підставі викладеного, керуючись статтею 236 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі №160/9888/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (провадження №Пз/9901/32/2020).

Ухвала суду набирає законної сили з 20.05.2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, які визначені ст..329 КАС України.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк