Справа № 460/5291/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/5291/20 пров. № А/857/5714/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року (ухвалене головуючим суддею Дудар О.М. у м. Рівне) у справі № 460/5291/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника ( ОСОБА_2 ).

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з тих підстав, що позивачем не підтверджено факт перебування на утриманні своєї дружини. Позивач вважає такі дії пенсійного органу протиправними, такими, що суперечать чинному законодавству.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відмовляючи позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, діяло в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки факт перебування позивача на утриманні померлої дружини ОСОБА_1 не підтверджений належним чином.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що він отримує пенсію в розмірі 1895 грн 74 коп., що стверджується довідкою про доходи. Тобто, на думку позивача він отримує пенсію, яка меншою ніж прожитковий мінімум доходів громадян, який становить 2102 грн. Розмір пенсії дружини становив понад 5000 грн. Ці відомості достовірно відомі відповідачу, адже відповідач виплачував цю пенсію. Тобто дружина отримувала більше, ніж прожитковий мінімум доходів громадян. Все це свідчить, що він знаходився на утриманні дружини і має право на призначення пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника ( ОСОБА_2 )

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.06.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується протоколом від 22.06.2011 №11003 (а.с. 39).

05.03.1983 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (актовий запис від 05.03.1983 №8). Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.03.1983 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина позивача ОСОБА_2 померла у віці 56 років (актовий запис №22 від 21.07.2017), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 21.01.2017 (а.с. 12).

31.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 13).

06.04.2020 відділом з питань перерахунку пенсій №8 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду у Рівненській області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по втраті годувальника, оскільки позивач не проживав разом із дружиною за однією адресою та не перебував на її утриманні (а.с. 51-52).

Позивач вважаючи таку відмову відповідача протиправною звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 36, 37 № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революція Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника Вам необхідно подати такі документи: 1) трудова книжка померлого годувальника або документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637; 2) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове-державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); 3) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 4) довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); 5) свідоцтво органу ДРАЦС про, смерть годувальника або рішення суду про визначення його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 7) документи про місце проживання (реєстрації); 8) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогам ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Разом цим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відсутні докази на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні померлої дружини, а саме: документи про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою, або довідка чи інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування.

Такі документи не були надані відповідачу для переведення позивача на пенсію у разі втрати годувальника та не долучено до суду апеляційної інстанції.

Крім цього колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за іншою адресою або ж відсутність такої реєстрації не може беззаперечно свідчити про те, що остання не могла проживати однією сім`єю зі своїм чоловіком за іншою адресою.

Однак вкотре потрібно зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні померлої дружини, що в свою чергу вказує на відсутність підстав для переведення із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 460/5291/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 20 травня 2021 року