Справа № 520/7627/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 травня 2021 року № 520/7627/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В, розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позивом Товариства з обмеженою відповідальністю Айпрофіт Едженсі (Харківська область, місто Харків, вул. Тобольська, буд 42,кім 631-Б ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, будинок 5, Держпром, 6-й під`їзд, 10 поверх ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд: визнати дії державного виконавця Дуденко А.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 12.04.2021 у виконавчому провадженні 65095316; скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 12.04.2021 у виконавчому провадженні 65095316; стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наслідком проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення майнового характеру, за що відповідно і стягується виконавчий збір, є фактичне виконання такого рішення, а обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення суду та фактичне стягнення суми боргу. Оскільки в межах виконавчого провадження фактично не здійснено виконання судового рішення, останнє виконано підприємством до відкриття виконавчого провадження, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що при винесенні оскаржуваної постанови жодних порушень норм чинного законодавства державним виконавцем не допущено, а тому підстави для її скасування відсутні; вказав на порушення позивачем строку на звернення до суду, встановленого ст.287 КАС України.

Щодо посилання відповідача на порушення підприємством стоку на звернення до суду, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Оскаржувана постанова винесена 12.04.201 року та згідно роздруківки з сайту Укрпошта отримана підприємством 19.04.2021. Позовна заява подана позивачем через підсистему « Електронний суд», за даними якої позов сформовано 29.04.2021, зареєстровано судом 30.04.2021 та 05.05.2021 відкрито провадження.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовна заява подана до суду у межах строків, визначених ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 25.02.2021 року Господарським судом Харківської області видано судовий наказ у справі №922/609/21, яким суд зобов`язав: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Айпрофіт-Едженсі" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" суму заборгованості 10058,83 грн. 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Айпрофіт-Едженсі" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком» в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" суму судового збору 227,00 грн.

Позивачем фактично в повному обсязі виконане зобов`язання по погашенню заборгованості на суму 10058,83 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: - платіжним дорученням №1344 від 08 лютого 2021 року на суму 3 324,54 грн; - платіжним дорученням №1376 від 02 березня 2021 року на суму 3 324,54 грн; - платіжним дорученням №1397 від 11 березня 2021 року на суму 3 409,75 грн.

12.04.2021 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №65095316 на підставі судового наказу № 922/609/21 виданого 30.03.2021 року, у п.3 якої зазначено про сплату виконавчого збору у сумі 1028.58 грн.

12.04.2021 відповідачем винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

22.04.2021 року Представником позивача до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції через канцелярію подано клопотання про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»

Постановою від 05.05.2021 виконавче провадження 65095316 відповідачем закінчено з посиланням на п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»

Перевіряючи оскаржувані дії, рішення відповідача на відповідність вимогам ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII (далі Закон № 1404-VІІІ), який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Так, згідно ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, у редакції після 28 серпня 2018 року, яка була чинною на момент винесення оскаржуваної постанови, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням вищенаведених редакцій Закону № 1404-VIII, до 28 серпня 2018 року, база обрахунку виконавчого збору визначалася фактично стягнутою сумою, а у період після 28 серпня 2018 року, на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору, виконавчий збір становив 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування бази обрахунку виконавчого збору викладена в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 815/3815/17, від 28.01.2021 у справі 420/769/19

Отже, відповідно до ч. ч. 1, 2,4 ст.27 Закону № 1404- VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З урахуванням норм, закріплених у частині п`ятій статті 26 , частини четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII, зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону № 1404-VIII, за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, та винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Водночас, у Законі № 1404- VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина п`ята статті 27 Закону № 1404- VIII), а також умову, коли зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не підлягає стягненню.

В останньому випадку йдеться про частину дев`яту статті 27 Закону №1404-VIII, за змістом якої виконавчий збір не стягується, якщо відповідне рішення виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження.

Отже, одночасно з відкриттям виконавчого провадження (крім випадків, визначених у частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VIII) державний виконавець зазначає про стягнення виконавчого збору. Проте, якщо під час виконавчого провадження встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закінчується, а зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не стягується.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності під час розгляду справи врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 , від 22.01.2021 № 400/4023/19 та вважає їх безпідставними з огляду на те, що викладені у наведених судових рішеннях висновки не узгоджуються з обставинами саме цієї справи, оскільки відносини, що виникли між сторонами регулюються різними редакціями Закону України «Про виконавче провадження». Верховний Суд під час розгляду справ здійснював аналіз положень статті 27 Закону №1404 в редакції до 22.08.2018 року, яка передбачала що, виконавчий збір визначається виходячи з 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.