Справа № 380/2584/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2584/20
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 травня 2021 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Фостяка Р.О.,

представника позивача Стеця Р.Я.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Амбон до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Амбон , місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул. Володимира Великого, буд. 4, офіс 309 до Державної податкової служби України , місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, в якій позивач просить визнати протиправними дії Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ Амбон, стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдженням зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період 2018-2019 роки, яке оформлене аналітичним дослідженням від 11.11.2019 №9/99-00-16-04-20/42545027.

Ухвалою від 06.04.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 13.07.2020 суд витребував додаткові докази у справі.

Ухвалою від 14.01.2021 суд повернув без розгляду заяву представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 22.02.2021 суд витребував додаткові докази у справі.

Представник відповідача 16.04.2021 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що спір, що виник між сторонами, не є публічно-правовим. Позивач оскаржує дії Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ Амбон, що вчинені на виконання постанов слідчого у кримінальному провадженні. Відтак, надавати оцінку діям відповідача з проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ Амбон стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період з 2018-2019 років, яке оформлене Аналітичним дослідженням від 11.11.2019 №9/99-00-16-04-20/42545027, може лише слідчий, прокурор чи слідчий суддя. У зв`язку з цим вважає, що такий спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача у підготовчому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, вважає, що спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач явку представника в підготовче засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі представника до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, за результатами розгляду клопотання представника відповідача суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд встановив, що Департаментом боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України відповідно до постанов третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Про визначення проведення аналітичного дослідження (з наданням висновку) від 30.05.2019, які надійшли листами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 31.05.2019 № 03/3-7427вих-19 (вх. ДФС №30532/5 від 03.06.2019) на підставі листів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львів від 12.09.2019 №03/3-12741вих-19 (вх. ДПС №2710/5 від 20.09.2019), від 31.10.2019 №03/3-15430 вих-19 (вx. ДФС № 52915/5 від 04.11.2019) проведено аналітичні дослідження, які регламентовано Методичними рекомендаціями щодо проведення аналітичного дослідження з метою запобігання та протидії легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та/або іншими правопорушеннями, затверджені Наказом ДФС України від 28.08.2017 за № 564, складено висновок аналітичного дослідження щодо діяльності ТзОВ Амбон, яке було направлено на адресу третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - Аналітичне дослідження № 9/99-00-16-04- 20/42545027 від 11.11.2019).

Відповідно до частини 1 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно з частиною 2 статті 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 зазначеного Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою зазначеної статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених вказаним Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно із статею 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 вказаної статті сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 93 КПК України передбачено, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статею 220 вказаного Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно із статею 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналізуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії відповідача вчинялися ним на виконання, зокрема, постанови слідчого про проведення аналітичного дослідження при проведенні досудового розслідування, тобто на підставі процесуальних документів, прийнятих (складених) на підставі норм та в порядку, передбаченому КПК України.

Суд вважає, що оскаржені позивачем дії відповідача щодо проведення та складення Аналітичного дослідження на момент звернення з цим позовом не порушують прав, свобод або інтересів позивача, а спірна аналітична діяльність відповідача та складення за її наслідком певних документів не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.

У цьому контексті суд зазначає, що за нормами Податкового кодексу України (зокрема, пп. 19-1.1.35, 19-1.1.41, 20.1.42, 62.1.2) обумовлено право контролюючих органів на здійснення аналітичної діяльності, що є зрозумілим і виправданим. А тому, такі дії контролюючого органу, а також оформлення ним певного службового документа за їх наслідком не призводять до впливу на права чи інтереси позивача у публічно-правовій сфері. Фактично йдеться про внутрішню діяльність податкового органу, при якій ним здійснено аналітичну роботу, у спірному випадку, спрямовану на виявлення певних правопорушень.

При цьому, навіть у разі проведення таких дій контролюючим органом без достатніх підстав або всупереч своєї компетенції, це не свідчить само по собі про порушення прав чи інтересів позивача й про виникнення спірних публічно-правових відносин між відповідачем і позивачем. У разі, якщо внутрішня діяльність відповідача містить певні недоліки, це не є підставою для здійснення судового контролю за позовом суб`єкта приватного права.

Предметом судового розгляду не можуть бути в універсальному порядку питання організації діяльності певного суб`єкта владних повноважень, контроль за дотримання ним чи його працівниками всіх вимог закону тощо, оскільки суд не здійснює загального нагляду в такому розумінні. Тому лише намір перевірити наявність підстав для вчинення відповідачем певних внутрішньо-організаційних дій, правомірність їх висновків і оцінок не є приводом для вирішення такого питання в судовому порядку.

Як суд вже зазначав, предметом спору в адміністративній справі повинно бути відповідні дії чи рішення, які вчинені/прийняті в межах здійснення управлінських функцій, та які безпосередньо породжують для особи певні правові наслідки, порушуючи її права та законні інтереси. Проте службова діяльність відповідача щодо проведення аналітичної роботи не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, а тому не є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду та вони самостійно не можуть бути предметом судового розгляду.

Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки по суті позивач не погоджується із діями Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, ДПС України, щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ Амбон, які вчинені на виконання постанов слідчого у відповідному кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини не поширюється.

Вказане зумовлює висновок суду про закриття провадження у справі.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно з частиною 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 КАС України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Виходячи із змісту позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати на те, що такого роду вимога не може бути окремим і самостійним предметом позову в суді будь-якої юрисдикції. Суд зазначає, що доводи позивача щодо протиправності дій Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, ДПС України щодо проведення дослідження фінансово-господарської діяльності стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень, а також складання за його наслідком Аналітичного дослідження може виступати елементом доказування при розгляді іншого спору або ж підлягати оцінці як доказ у рамках кримінальної справи чи враховуватися при доказуванні в ній.

У зв`язку з чим потрібно вказати, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Зокрема, таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №9901/633/18, від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 20.03.2019 у справі №810/5854/14.

Таким чином, позовна вимоги про визнання протиправними дії Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ Амбон, стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдженням зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період 2018-2019 роки, яке оформлене аналітичним дослідженням від 11.11.2019 №9/99-00-16-04-20/42545027, не підлягає судовому захисту, а тому компетентний суд щодо розгляду такого спору відсутній.

Щодо повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Суд зазначає, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн, що підтверджується квитанцією від 27.03.2020 №27665.

У зв`язку з цим існують підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору у розмірі 2102грн.

Керуючись статею 183, пунктом 2 частини першої статті 238, статтями 239, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити повністю.

Закрити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Амбон до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю Амбон , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. 4, офіс 309 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто одна)грн 00коп.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 21 травня 2021 року.

Суддя А.Г. Гулик