Справа № 819/1786/15
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1786/15

12 травня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Кузнецова М.І.

представника відповідача Кущик А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач, Тернопільська ОДПІ), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року, яким визначено грошове зобов`язання з єдиного податку у сумі 580967,93 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 145241,98 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 15494,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 4214,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року, яким застосовано до платника штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки у сумі 55000,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 39342,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 9836,00 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2015 року, яким збільшено грошове зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб на суму 5308,90 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 1327,23 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення №/7 від 19.02.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3102,30 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення №11482 від 26.03.2015 року про анулювання реєстрації платником податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що розбіжність між розміром доходу, задекларованим платником, та розміром доходу, визначеним контролюючим органом за результатами проведення перевірки, виникла через віднесення посадовими особами відповідача до складу доходу позивача його особистих заощаджень у розмірі 5781800,00 грн., які не є коштами, що набуті за результатами здійснення підприємницької діяльності. Висновки контролюючого органу про перевищення позивачем суми граничного доходу, встановленого для 3 групи платників єдиного внеску, є помилковими.

За таких обставин, позивач вважає протиправними та такими, що підлягають до скасування, оскаржувані податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та рішення про анулювання реєстрації платником податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок відкритий фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, включаються до його доходу. Відтак, кошти у розмірі 5781800,00 грн., які надійшли на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_2 , відкриті для здійснення підприємницької діяльності, є доходом платника, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення контролюючого органу, а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та рішення про анулювання реєстрації платником податку ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року є правомірними та прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 року, позов задоволено частково:

визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 04.06.2015 року;

визнано протиправним та скасовано рішення №/7 від 19.02.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3102,30 грн.;

визнано протиправним та скасовано рішення №11482 від 26.03.2015 року про анулювання реєстрації платником податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17.12.2020 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 04.06.2015 року, рішення №/7 від 19.02.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3102,30 грн/ та рішення №11482 від 26.03.2015 року про анулювання реєстрації платником податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року. Справу №819/1786/15 в цій частині направлено до Тернопільського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.02.2021 року.

Ухвалою суду від 11.02.2021 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), замінено відповідача на його правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.05.2021 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Наголосила, що кошти в розмірі 5781800,0 грн. були внесені позивачем на поточні рахунки, відкритті для здійснення підприємницької діяльності в ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива", ПАТ "ВТБ Банк", АБ "Укргазбанк", як власні заощадження. Дані кошти, не були набуті внаслідок підприємницької діяльності за період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року, а отримані за договором купівлі-продажу майнових прав від 18.04.2008 року в розмірі 9435294,12 грн. Вказані обставини досліджені та встановлені судовим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року у справі №819/1439/15, яке набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню.

Застосування ж до вказаних правовідносин п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України (далі - ПК України) є неможливим, оскільки продаж вищевказаних майнових прав відбувся до початку здійснення підприємницької діяльності позивачем. Факт набуття позивачем коштів не від здійснення діяльності, як фізичною особою-підприємцем, стверджується відомостями з реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів за період з 01.01.2000 року по 31.12.2012 року, відомостями із Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати за період з 2000 по 2013 роки, договором дарування частки нежитлового приміщення вартістю 566880,00 грн, яке згодом було продане, а також договором позички коштів в сумі 14000000,00 грн. Натомість Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція) не забороняла вносити на відповідний розрахунковий рахунок особисті кошти.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві та додаткових поясненнях, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що згідно з Інструкцією поточні банківські рахунки для фізичних осіб-резидентів поділяються на поточні рахунки фізичних осіб-підприємців, які відкриваються для здійснення підприємницької діяльності, та поточні рахунки фізичних осіб, які не є підприємцями. Фізична особа-підприємець має право вільно користуватись коштами з розрахункового рахунку, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, за умови сплати всіх податків, зборів та інших платежів, передбачених чинним законодавством. Тому податковий орган дійшов висновку, що кошти в сумі 5781800,00 грн., які на дійшли на розрахунковий рахунок позивача, відкритий для здійснення підприємницької діяльності, включаються до доходу фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку з врахуванням вимог ст.292 ПК України. Вичерпний перелік результатів діяльності, що не включається до складу доходу, встановлений п.292.1 вказаної статті, в якому не передбачено внесення готівкових коштів "власних заощаджень" на поточний рахунок фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, якщо фізична особа-підприємець вносить на свій поточний рахунок у банку, відкритий для здійснення підприємницької діяльності, готівку, яка на момент внесення уже була відображена у книзі обліку доходів та витрат, то в платіжному дорученні зазначається призначення платежу - виручка за певний період, в такому випадку зазначена виручка повторно не включається до доходу платника єдиного податку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.05.2009 року (т.2 а.с.63), у період з 01.05.2012 року по 30.09.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності із застосуванням ставки єдиного податку 3 групи.

Посадовими особами Тернопільської ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.05.2012 року по 30.09.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.05.2012 року по 30.09.2014 року, за результатами якої складено акт від 10.02.2015 року за №576/19-18-17-02/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки, т.1 а.с.10-21).

Перевіркою достовірності визначення в податковій декларації обсягу доходу за період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року (3 група платника єдиного податку) встановлено, що позивач задекларував 136978,58 грн. доходу.

Згідно копій документів з питань обчислення і сплати податків наданих для проведення перевірки СУ УМВС України в Рівненській області, які були вилучені в процесі проведення кримінальної справи та копій первинних документів наданих підприємцем встановлено, що ФОП ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності були відкриті поточні рахунки на які вносилися кошти з призначенням платежу "внесення власних заощаджень", а саме:

в ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" - 22.08.2012 року в сумі 900000,00 грн., 23.08.2012 року в сумі 500000,00 грн., 28.09.2012 року в сумі 100000,00 грн., 29.10.2012 року в сумі 258450,00 грн.;

в ПАТ "ВТБ Банк" - 23.08.2012 року в сумі 500000,00 грн., 12.10.2012 року в сумі 590000,00 грн., 29.10.2012 року в сумі 620000,00 грн., 31.10.2012 року в сумі 307000,00 грн., 31.10.2012 року в сумі 50000,00 грн., 12.11.2012 року в сумі 550000,00 грн.,

в АБ "Укргазбанк" - 30.10.2012 року в сумі 725000,00 грн., 31.10.2012 року в сумі 681050,00 грн.

На підставі даних книги обліку доходів, даних форми 1-ДФ, даних виписок банку про рух коштів на розрахунковому рахунку за період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року встановлено розбіжність між задекларованим підприємцем доходом і доходом згідно даних перевірки в сумі 5781800,00 грн., чим порушено вимоги ст.292 ПК України.

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог, зокрема:

пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.296.1.1 п.296.1 ст.296 ПК України, а саме порушено порядок ведення книги обліку доходів у 2012 році;

абз.3 п.291.4 ст.291 ПК України, а саме перевищено обсяг доходу у 2012 році на 5781800,00 грн., внаслідок чого донараховано єдиний податок із суми перевищення доходу за 2012 рік у розмірі 580967,93 грн.;

пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.2, 177.10 ст.177 ПК України, внаслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за результатами 2013 року в сумі 15486,00 грн. та за період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 8,00 грн.;

п.177.5 ст.177 ПК України, а саме неподання декларацій про майновий стан та доходи за 1 квартал 2013 року та 2013 рік;

п.181.1 ст.181, п.183.2, 183.4 ст.183 ПК України, а саме нереєстрація платником ПДВ у січні 2012 року;

п.185.1 ст.185, п.191.4 ст.194 ПК України, що призвело до заниження суми податкових зобов`язань на 39342,00 грн., у тому числі: за лютий 2013 року в сумі 6235,00 грн., за березень 2013 року в сумі 3011,00 грн., за квітень 2013 року в сумі 1934,00 грн., за травень 2013 року в сумі 2999,00 грн., за червень 2013 року в сумі 3651,00 грн., за липень 2013 року в сумі 1358,00 грн., за серпень 2013 рок в сумі 44,00 грн., за вересень 2013 року в сумі 3316,00 грн., за жовтень 2013 року в сумі 7835,00 грн., за листопад 2013 року в сумі 2253,00 грн., за грудень 2013 року в сумі 1194,00 грн., за червень 2014 року в сумі 1516,00 грн., за липень 2014 року в сумі 1089,00 грн., за серпень 2014 року в сумі 850,00 грн., за вересень 2014 року в сумі 693,00 грн.;

п.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", позивач занизив суму доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок в сумі 78763,00 грн., в тому числі занизив сум єдиного внеску за 2013 рік на 89403,00 грн., а в періоді 01.01.2014 року по 30.09.2014 року завищив суму доходу на яку нараховується єдиний внесок на 10640,00 грн., що призвело до заниження сум єдиного внеску на суму 27331,00 грн., в тому числі за 2013 рік занизив суму єдиного внеску на 31023,00 грн., та в періоді з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року завищив суму єдиного внеску 3692,00 грн.

На підставі акта перевірки, Тернопільською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення, серед яких:

№ від 19.02.2015 року, яким визначено грошове зобов`язання з єдиного податку в сумі 726209,91 грн., в тому числі 580967,93 грн. за основним платежем та 145241,98 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.25);

№ від 19.02.2015 року, яким платнику визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 19708,00 грн., зокрема, 15494,00 грн. за основним платежем та 4214,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.24);

№ від 19.02.2015 року, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 49178,00 грн., в тому числі 39342,00 грн. за основним платежем та 9836,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.23);

№ від 04.06.2015 року, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 6636,13 грн., в тому числі 5308,90 грн. за основним платежем та 1327,23 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1 а.с.28).

Крім того, Тернопільська ОДПІ прийняла рішення №/7 від 19.02.2015 року про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3102,30 грн. (т.1 а.с.26), а також рішення №11482 від 26.03.2015 року про анулювання реєстрації платником податку ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року (т.1 а.с.27).

Не погодившись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Справа неодноразово розглядалася судами та за наслідками касаційного перегляду, постановою Верховного Суду від 18.12.2020 року, направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржувані рішення перевірялися судом на відповідність критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб`єкти.

Зокрема, чи оскаржувані рішення прийнято суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

У відповідності до п.291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За змістом пп.3 п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, серед яких третя група - фізичні особи - підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб;

обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень.

Згідно з вимогами п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку є зокрема: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку (п.292.16 ст.292 ПК України).

У ст.293 ПК України встановлені ставки єдиного податку, відповідно до п.293.3.1 п.293.3 якої для третьої і четвертої груп платників єдиного податку:

1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом;

2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу (пп.1 п.293.4 ст.293 ПК України).

Відповідно до п.293.8 ст.293 ПК України ставки, встановлені пунктами 293.3-293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку третьої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, у наступному податковому (звітному) кварталі за поданою ними заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку п`ятої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.

Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.

Ведення ж обліку і складення звітності платниками єдиного податку врегульоване ст.296 ПК України., пп.296.1.1 п.296.1 якої визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої та п`ятої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Платники єдиного податку третьої та п`ятої групи, які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (пп.296.1.2 п.296.1 ст.296 ПК України).

При цьому, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої і четвертої груп - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Як встановлено судом, фактичною підставою прийняття спірних рішень стали висновки відповідача про те, що позивач протягом періоду з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року допустив заниження суми доходу в розмірі 5781800,00 грн., який підлягає оподаткуванню єдиним податком, внаслідок чого перевищив обсяг доходу, визначеного п.291.4 ст.294 ПК України для платників єдиного податку 3 групи.

Проведеною перевіркою на підставі даних книги обліку доходів, даних форми 1-ДФ, даних виписок банку про рух коштів на розрахунковому рахунку за період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року встановлено розбіжність між задекларованим підприємцем доходом і доходом згідно даних перевірки в сумі 5781800,00 грн., чим порушено вимоги ст.292 ПК України.

Дана розбіжність виникла внаслідок не включення в склад доходу внесення власних заощаджень на поточні рахунки, відкриті ФОП ОСОБА_1 в ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива", ПАТ "ВТБ Банк", АБ "Укргазбанк" для здійснення підприємницької діяльності, в загальному розмірі 5781800,00 грн.

З матеріалів справи видно, що в період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року позивачем для здійснення підприємницької діяльності були відкриті поточні рахунки на які вносилися власні кошти:

в ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" - 22.08.2012 року в сумі 900000,00 грн., 23.08.2012 року в сумі 500000,00 грн., 28.09.2012 року в сумі 100000,00 грн., 29.10.2012 року в сумі 258450,00 грн.;

в ПАТ "ВТБ Банк" - 23.08.2012 року в сумі 500000,00 грн., 12.10.2012 року в сумі 590000,00 грн., 29.10.2012 року в сумі 620000,00 грн., 31.10.2012 року в сумі 307000,00 грн., 31.10.2012 року в сумі 50000,00 грн., 12.11.2012 року в сумі 550000,00 грн.,

в АБ "Укргазбанк" - 30.10.2012 року в сумі 725000,00 грн., 31.10.2012 року в сумі 681050,00 грн.

Згідно з п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22, обов`язковим реквізитом платіжного доручення є "призначення платежу", який заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу; повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України, а також він перевіряє дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Тобто, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж.

Визначальним ж у змісті законодавчих норм Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платниками податків самостійно та на власний розсуд, а не контролюючим органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 809/34/17 та від 01.07.2020 року у справі № 824/74/19-а.

Так, у відповідності до виписки з ПАТ "АБ Укргазбанк" по особову рахунку ФОП ОСОБА_1 видно надходження грошових коштів 30.10.2012 року та 31.10.2012 року з призначенням платежу "внесення власних заощаджень від ОСОБА_1 " (т.2 а.с.100). Позивач також вносив власні кошти на банківський рахунок в ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" та в ПАТ "ВТБ Банк", що ліквідуються (т.2 а.с.98-99).

При цьому, про внесення позивачем на його банківські рахунки у період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року коштів в загальній сумі 5781800,00 грн. як власних заощаджень, вказано самим відповідачем в акті перевірки та підтверджується висновком судово-економічної експертизи №7639 від 30.11.2015 року за матеріалами кримінального провадження (т.1 а.с.186-270).

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб`єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, об`єднанню європейських футбольних асоціацій (далі - УЄФА), виборчим блокам політичних партій регулює Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, у відповідності до якої поточні банківські рахунки для фізичних осіб - резидентів поділяються на поточні рахунки фізичних осіб - підприємців, які відкриваються для здійснення підприємницької діяльності, та поточні рахунки фізичних осіб, які не є підприємцями.

Згідно з п.7.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

Водночас заборони використання фізичним особам поточні рахунки, відкриті для здійсненні їх діяльності, як фізичних осіб підприємці для власних потреб, зокрема вносити на відповідний рахунок особисті кошти, норми вказаної Інструкції на час виникнення спірних правовідносин не містять.

Таким чином, кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок, який відкрито фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, включаються до доходу фізичної особи-підприємця - платника єдиного податку з врахуванням вимог ст.292 ПК України.

Натомість відповідачем безпідставно залишено поза увагою джерела походження коштів у загальному розмірі 5781800,00 грн. та документальні пояснення з цього приводу, зокрема під час адміністративного оскарження спірних рішень (т.1 а.с.36-38, 39-40), що має суттєве значення при віднесенні внесення власних заощаджень до доходу позивача у відповідності до вказаної законодавчої норми.

Разом з цим, відсутність у п.292.11 ст.292 ПК України, серед переліку сум, які не включаються до складу доходу, визначеного цією статтею, "власні заощадження" також не є обов`язковою підставою для відображення таких сум в якості доходу.

Згідно до п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, дохід класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); іній операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Аналізуючи вищенаведені норми діючого законодавства, яким визначено поняття доходу, суд приходить до висновку, що оподатковуваним доходом фізичної особи від провадження діяльності у розумінні наведеного законодавчого припису є дохід у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), отриманий від здійснення підприємницької діяльності.

За позицією позивача, спірні суми були внесені на поточні рахунки, відкритих як фізичною особою-підприємцем, однак не є доходами, отриманими ФОП ОСОБА_1 за результатами здійснення господарської діяльності.

З матеріалів справи видно, що 18.04.2008 року між позивачем, як продавцем, та ВАТ "Свердбанк", як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав від 18.04.2008 року №18/04, на торгові та адміністративні приміщення, за ціною 9435294,12 грн. (т.1 а.с.34-35).

Варто наголосити, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання лише 27.05.2009 року (т.2 а.с.63).

З наведеного суд приходить до висновку, що кошти отримані ОСОБА_1 від продажу майнових прав 18.04.2008 року в сумі 9435294,12 грн. не можуть бути доходом фізичної особи - підприємця, який зареєстрований, як суб`єкт господарювання 27.05.2009 року незалежно від цілі використання проданих майнових прав.

Вказаний висновок спростовує доводи відповідача про нібито використання проданих ОСОБА_1 18.04.2008 року торгових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 у своїй підприємницькій діяльності.

Протягом 2009-2013 років грошові кошти, у тому числі, отримані платником за договором купівлі-продажу майнових прав від 18.04.2008 року №18/04, були, зокрема, розміщені позивачем на депозитних рахунках у банках, зокрема, в ПАТ "АБ Укргазбанк" - 206000,00 доларів США, в ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" - 3076000,00 грн., в ПАТ "ВіЕйБі Банк" - 411500,00 доларів США, 200000,00 грн., в ПАТ "ВТБ Банк" - 6373000,00 грн., що підтверджується довідками ПАТ "АБ Укргазбанк" від 12.02.2015 року №5-71/19/224/2015, ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" від 12.02.2015 року №4-6/08-217, ПАТ "ВіЕйБі Банк" від 12.02.2015 року №542 року, ПАТ "ВТБ Банк" від 11.02.2015 року №11/1719-2 та від 11.02.2015 №11711719-2 (т.1 а.с.29-33).

Також суд вважає, що грошові кошти у розмірі 14000000,00 грн., які позивач отримав у власність та зобов`язується повернути у відповідності до договору безпроцентної позики, укладеного 06.11.2011 року між ТОВ "Тернава сервіс", як позичкодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником (т.2 а.с.64), - не були набуті внаслідок підприємницької діяльності, а відповідно часткове їх внесення на вищевказані поточні рахунки позивача не може вважатись доходом фізичної особи - підприємця.

Факт набуття позивачем коштів не від здійснення діяльності, як фізичною особою-підприємцем, також стверджується відомостями з реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів за період з 01.01.2000 року по 31.12.2012 року (т.2 а.с.78-90) та відомостями із Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати за період з 2000 по 2013 роки (т.2 а.с.75-77).

Кошти, які були у ОСОБА_1 в готівковій формі (дохід від угод, заробітня плата, позичка) та на депозитних рахунках не стають автоматично доходом фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 після внесення їх на поточний рахунок підприємця.

Суд відзначає, що є єдиною підставою для віднесення відповідачем власних коштів позивача в сумі 5781800,0 грн. слугувало внесення зазначеної суми на поточні рахунок, відкриті для здійснення підприємницької діяльності. Однак, таке тільки опосередковано може вказувати на факт отримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 доходу, що потребує підтвердження іншими доказами для відповідності принципу достатності доказів, передбаченому ч.1 ст.76 КАС України.

Доказами в адміністративному судочинстві, у відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, за приписами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що відповідачем, як суб`єкт владних повноважень, не було представлено суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування висновків про заниження позивачем суми доходу в розмірі 5781800,00 грн.

Більше того, контролюючим органом не надано належну оцінку джерелу походження коштів у загальному розмірі 5781800,00 грн., що у спірних правовідносинах є визначальним при віднесенні власних заощаджень позивача до його доходу у відповідності до ст.292 ПК України.

Разом з тим суд відмічає доведеність в ході судового розгляду позивачем наявності заощаджень, які не були набуті внаслідок його господарської діяльності, що свідчить про відсутність правових підстав вважати ці кошти доходом фізичної особи-підприємця, тому власні кошти у сумі 5781800,00 грн. правомірно не були включені ФОП ОСОБА_1 до складу доходу.

Таким чином, суд констатує, що в позивача не було обов`язку переходу на загальну систему оподаткування з 01.01.2013 року, що також є підставою для скасування оскаржених рішень.

Більше того на підставі вищевказаного акту від 10.02.2015 р. № 576/19-18-17-02/ НОМЕР_1 , в якому встановлено заниження позивачем суми єдиного внеску за 2013 р. в сумі 31023,0 грн. та завищення сум єдиного внеску за 01.01.2014 р. по 30.09.2014 р. на 3692,0 грн. і те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за період з 01.05.2012 р. по 31.12.2012 р., здійснював діяльність із застосуванням ставки єдиного податку 5%, встановленого для сплати єдиного податку 3 групи, на порушення пп..16.1.2 п.16.1 ст.16, ст. 296 Податкового Кодексу України, занижено суму доходу який підлягає оподаткуванню єдиним податком, внаслідок чого допущено перевищення обсягу доходу визначеного п.291.4 ст.294 Податкового Кодексу України для платників єдиного податку 3 групи.

Як наслідок, на підставі акта перевірки було сформовано вимогу від 10.02.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 31023,0 грн.

Вказана вимога від 10.02.2015 року була предметом оскарження та скасована судовим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року у справі №819/1439/15 (набрання законної сили : 29.10.2015 року), яким встановлено, що кошти у розмірі 5781800,0 грн. не були набуті ОСОБА_1 внаслідок здійснення ним підприємницької діяльності за період з 01.05.2012 року по 31.12.2012 року.

За сукупністю наведених обставин та системного аналізу наведених законодавчих норм, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.12.2020 року в даній адміністративній справі, суд дійшов висновку, що відповідач при прийняті податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір, діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача, тому податкові повідомлення-рішення № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 04.06.2015 року, рішення №/7 від 19.02.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3102,30 грн. та рішення №11482 від 26.03.2015 року про анулювання реєстрації платником податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року, не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 19.02.2015 року, № від 04.06.2015 року;

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської ОДПІ №/7 від 19.02.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 3102,30 грн.;

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської ОДПІ №11482 від 26.03.2015 року про анулювання реєстрації платником податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Мандзій О.П.