Справа № 420/6623/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6623/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),за участі третьої особи: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. від 18.06.2020 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 9446 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем до відкриття виконавчого провадження самостійно вчинено дії, направлені на виконання рішення, саме: 15.06.2020 року боржником направлено кур`єром поштове відправлення з описом на адресу стягувача, в якому знаходилися ключі в кількості 2 (двох) штук від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору площею 28 кв.м. та загальної кухні площею 21,1 кв.м. Однак, вищевказане кур`єрське відправлення 18.06.2020 року повернулося боржнику, у зв`язку з тим, що за адресою стягувача неодноразово двері ніхто не відкривав, на телефонні дзвінки за номером мобільного телефону, який належить ОСОБА_1 , ніхто не відповів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року позов задоволено.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що до відкриття виконавчого провадження боржником вчинені дії на добровільне виконання рішення суду, тому постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є незаконною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин у справі, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не було виконано рішення у справі №522/22250/17 на час відкриття виконавчого провадження. Апелянт заперечував направлення на його адресу жодних кур`єрських відправлень.

Крім того ОСОБА_1 , зазначає, що суд першої інстанції не вірно визначив, що належним виконанням боржником рішення у справі №522/22250/17 є надання йому ключів від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору та загальної кухні, оскільки вказаним рішенням зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати дверний блок та відкрити прохід до загальної кухні.

Зважаючи на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, дана справа у відповідності до вимог ч. 1 ст. 311 КАС України призначена до розгляду у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 23.07.2019 року у справі №522/55520/17, яка набрала законної сили 12.02.2020 року, зобов`язано ОСОБА_2 привести загальні приміщення кв. АДРЕСА_1 в попередній стан, а саме: демонтувати дверний блок та відремонтувати підлогу в загальному коридорі (відображеному в технічному паспорті КП«ОМБТІ та РОН» від 05 листопада 2009 року під № 21 ); відновити стінки між коридором та житловим приміщенням ОСОБА_2 (відображеним в технічному паспорті КП«ОМБТІ та РОН» від 05 листопада 2009 року під №№ 21 та 23 відповідно) у межах та розмірах, встановлених технічним паспортом; відкрити прохід до загальної кухні (відображеної в технічному паспорті КП«ОМБТІ та РОН» від 05 листопада 2009 року під №27) та доступ до аварійного виходу, розташованого в ній.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, а саме: загальними приміщеннями кв. АДРЕСА_1 : загальною кухнею площею 21,1 кв.м.; загальним коридором площею 28 кв.м.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) №1 в буд. АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , індексний номер:37626610 від 18 жовтня 2017 року, проведену державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем, номер запису про право власності 22879083, дата та час державної реєстрації 13 жовтня 2017 року 15:21:19 (а.с. 180-190).

05.03.2020 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі №522/55520/17, яким зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, а саме: загальними приміщеннями кв. АДРЕСА_1 : загальною кухнею площею 21,1 кв.м.; загальним коридором площею 28 кв.м. (а.с. 66-67).

18.06.2020 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Майстерюк Т.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62323730 на підставі виконавчого листа №522/22250/17 від 05.03.2020 року.

Цього ж дня державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 9 446 грн.

Законність вказаної постанови є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.1 ст.10 №1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону №1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з ч.9 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За наслідком системного аналізу наведених норм судова колегія зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання та є безумовною дією, яку здійснює виконавець одночасно з відкриття виконавчого провадження.

При цьому Закон №1404-VІІІ визначає виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не справляється, серед яких визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, визначальними є дві умови: закінчення виконавчого провадження та самостійне виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивачем зазначено, що до відкриття виконавчого провадження нею було здійснено всі необхідні дії, направлені на добровільне виконання судового рішення, а саме 15 червня 2020 року кур`єрською доставкою направлено з описом на адресу стягувача ключі у кількості двох штук від дверей, які заважали вільному доступу до частини загального коридору площею 28 кв.м та загальної кухні 21,1 кв.м.

На підтвердження вчинення вказаних дій позивачем надано опис вкладення у цінний лист та накладна кур`єрської служби (а.с. 77-78).

Судом першої інстанції зроблено висновок, що наданими доказами підтверджується факт вжиття позивачем заходів з метою належного виконання рішення суду у справі №522/22250/17, але воно не було виконано з незалежних від нього підстав.

Судова колегія не може погодитись з вказаним висновком, оскільки рішенням суду у справі № 522/22250/17 зобов`язано ОСОБА_2 привести загальні приміщення кв. АДРЕСА_1 в попередній стан, а саме: демонтувати дверний блок та відремонтувати підлогу в загальному коридорі та не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю, а саме: загальними приміщеннями кв. АДРЕСА_1 : загальною кухнею площею 21,1 кв.м.; загальним коридором площею 28 кв.м. Однак, доказів вчинення вказаних дій позивачем не надано.

Крім того, за наслідком дослідження опису вкладення у цінний лист встановлено, що він виготовлений СКП «ФОП ОСОБА_3 », а на бланку накладної кур`єрської служби зазначено «СКП», вказані документи не містять печаток, мають виправлення, відомості в бланку внесені російською мовою.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04 жовтня 2001 року №2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Таким чином, належним доказом надіслання кореспонденції є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, проте позивачем його не надано.

З огляду на зазначене, позивачем не доведено, що ним було виконано рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та таке провадження було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.

При цьому дії державного виконавця на час винесення постанови від 18.06.2020 року у виконавчому провадженні №62323730 про стягнення з позивача виконавчого збору відповідали вимогам чинного законодавства.

Крім того судова колегія зазначає, що судом першої інстанції не залучено ОСОБА_1 до участі у справі у якості третьої особи.

Правовий статус та порядок вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, врегульований КАС України.

Участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого - вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення.

Натомість, правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов, із-поміж інших, у постановах від 26.09.2019 у справі № 686/28850/18, від 15.10.2019 у справі № 127/25893/16-а, від 15.10.2019 у справі № 686/28853/18, від 28.11.2019 у справі № 523/4824/17, від 06.02.2020 у справі № 750/2501/19, від 14.04.2020 у справі № 580/3136/19, від 23.04.2020 у справі № 811/1470/18, від 29.04.2020 у справі № 703/2908/17.

На порушення наведених вище приписів процесуального закону та принципів адміністративного судочинства, судом першої інстанції не залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_1 , незважаючи на те, що оскаржуване рішення відповідача прийнято у рамках виконавчого провадження, стягувачем у якому є ОСОБА_1 , а тому, результат розгляду даної справи безпосередньо вплине на його права та інтереси як учасника виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при винесенні вказаного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, керуючись п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року - скасувати.

Прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.