Справа № 826/6329/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Київ № 826/6329/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача Варченко І.В. (ордер від 07.10.2020 року серії АІ №1060274), представника відповідача Федорова С.Ф., вирішивши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
довідокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (правонаступник - відокремлений підрозділ ГУ ДПС у Київській області; далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправними і скасувати в повному обсязі:

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №;

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.01.2016 року №Ф-;

- рішення від 25.01.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків акта Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.12.2015 року № 1964/17-3/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. На переконання позивача, працівники контролюючого органу в ході проведеної перевірки дійшли помилкових висновків про здійснення ОСОБА_1 впродовж вказаного періоду підприємницької діяльності в результаті відчуження належних йому об`єктів нерухомості та з отриманням доходу як фізичною особою-підприємцем, що зумовило незаконне донарахування сум грошових зобов`язань по податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, визначення єдиного внеску за застосування фінансової санкції у вигляді штрафу. Натомість позивач здійснював діяльність як фізична особа-громадянин, у зв`язку з чим отриманий ОСОБА_1 дохід не пов`язаний з провадженням підприємницької діяльності, а відтак не підлягає оподаткуванню як дохід фізичної особи-підприємця. Також позивач вказує на порушення контролюючим органом законодавчо встановленого порядку проведення позапланової невиїзної перевірки та надсилання акта, за результатами проведеної перевірки.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з підстав, викладених у Акті перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2016 року у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2020 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2016 року - без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що незважаючи на те, що продаж нерухомого майна позивачем здійснено як фізичною особою, вказана діяльність за своїм характером є підприємницькою, оскільки має всі ознаки такої діяльності, зокрема носить систематичний характер та має на меті отримання прибутку, тому цю діяльність не можна кваліфікувати як таку, що мала на меті задоволення виключно власних (особистих) потреб громадянина - ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 06.11.2020 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки доводам позивача щодо неотримання жодного письмового запиту від Вишгородської ОДПІ, а також порушення контролюючим органом законодавчо встановленої процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з огляду на неознайомлення позивача з наказом про проведення перевірки до її початку.

Посилаючись на те, що лист із наказом про проведення перевірки від 19.11.2015 року № 457 відповідачем направлено позивачу 19.11.2015 року, судом першої інстанції не перевірено, чи отримано такий лист ОСОБА_1 до початку проведення перевірки та чи ознайомився з відомостями про дату її початку та місце проведення з метою реалізації свого права на подання відповідних пояснень і документів під час проведення перевірки.

Крім того, перевіряючи правомірність нарахування позивачу Вишгородською ОДПІ грошового зобов`язання з податку на додану вартість, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положення підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 Податкового кодексу України.

Однак, судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено вказаних положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, не встановлено, що є в даному випадку операцією з першого постачання житла з урахуванням перевірки тієї обставини, чи залучалася позивачем для будівництва об`єктів житлової нерухомості підрядна організація.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 року визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/6329/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 року справу прийнято до провадження судді Маруліної Л.О.; призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження; призначити справу до розгляду в підготовчому засіданні на 18.01.2021 року.

У підготовче засідання 18.01.2021 року прибув представник позивача.

Судом здійснено процесуальне правонаступництво відповідача у справі на Головне управління Державної податкової служби у Київській області в порядку статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України та відкладено підготовче засідання на 25.01.2021 року.

У підготовче засідання 25.01.2021 року прибули представники сторін.

Судом задоволено клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання з підстав неотримання останнім інформації на запит щодо витребуваних судом документів.

Крім того, представником позивача долучені письмові пояснення, на які судом запропоновано представнику відповідача надати правову позицію.

Наступне підготовче засідання призначено судом на 01.03.2021 року.

У підготовче засідання 01.03.2021 року прибули представники сторін.

Судом витребувано у відповідача належним чином завірені копії службової записки від податкового аудиту та запит від ГУ ДПС у Київській області, з огляду на що, ухвалено про перерву у підготовчому засіданні до 17.03.2021 року.

Через канцелярію суду 16.03.2021 року представником відповідача подані пояснення та документи.

У підготовче засідання 17.03.2021 року прибули представники позивача та відповідача.

Судом поставлено на обговорення питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Учасники справи не заперечувадщи щодо призначення справи Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2021 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.04.2021 року.

Відповідно до Довідки секретаря судового засідання від 01.04.2021 року у зв`язку із перебування головуючого судді на лікарняному, справу №826/6329/16 знято з розгляду.

Наступне судове засідання призначено на 20.05.2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

У судове засідання 19.05.2021 року прибули представники сторін.

Представником позивача позов підтримано та з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.11.2020 року, зазначено, що всупереч вимогам пункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в чинній редакції на момент призначення та проведення спірної перевірки), відповідачем не направлено ОСОБА_1 жодного письмового запиту про надання останнім пояснень та їх документальні підтвердження, які б свідчили про своєчасність, достовірність та повноту нарахування та сплати податків і зборів позивачем за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, в той час, як розпочато проведення перевірки вказаного виду діяльності.

Крім того, розпочавши спірну перевірку до вручення наказу про призначення перевірки, чим порушено пункт 78.4 Податкового кодексу України, відповідачем порушено право позивача бути присутнім під час перевірки та надавати відповідні пояснення, передбачене підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.

Таким чином, позивач вважає, що акт перевірки від 04.12.2015 року №1964/17-3/ НОМЕР_1 є недопустимим доказом правомірності проведення спірної перевірки позивача, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками його висновків, підлягають скасуванню.

Щодо неправомірності нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість, позивачем зазначено, що замовником будівництва будинків, в яких реалізовані квартири фізичним особам виступав ОСОБА_1 , а забудовником - ТОВ «Будівельна компанія Профрембуд», що підтверджується Деклараціями про готовність об`єктів до експлуатації, з огляду на що позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, в яких зазначено, що неотримання платником копії наказу та повідомлення про проведення перевірки надісланих контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку встановленого податковим законодавством щодо своєчасного та належного повідомлення платника податків про проведення перевірки.

При цьому, дотримання умови відправлення відповідного листа є достатнім для початку перевірки, а факт отримання платником податків відповідного повідомлення не є необхідним для виникнення в контролюючого органу права на проведення невиїзної перевірки.

Таким чином, на переконання відповідача, процедурні порушення під час призначення та / або проведення перевірки контролюючим органом не є безмовним свідченням протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатом спірної перевірки ОСОБА_1 .

Водночас, представником відповідача пояснено, що надати на вимогу суду докази направлення запиту про надання інформації, доказів вручення / не вручення наказу на проведення перевірки та іншу об`єктивну інформацію щодо місцезнаходження матеріалів спірної документальної позапланової перевірки від 04.12.2015 року ОСОБА_1 не є можливим, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Вишгородська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області є припиненою.

В свою чергу, управлінням аудиту ГУ ДПС у Київській області повідомлено, що матеріали документальної позапланової перевірки від 04.12.2015 року ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 ) при реорганізації ДФС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200, не виявлено та не передано до ГУ ДПС у Київській області в установленому порядку.

Зокрема, представником відповідача заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва ГУ ДПС у Київській області, вирішуючи яке, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять в разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якою приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

На виконання Указу Президента України від 08.11.2019 року №837 «Про невідкладні заходи з проведення реформ та зміцнення держави» Кабінетом Міністрів України 30.09.2020 року прийнято постанову №893 «Про деякі питання територіальних органів ДПС», відповідно до якої територіальні органи ДПС перестануть існувати як юридичні особи публічного права.

З метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 «Про деякі питання територіальних органів ДПС», з урахуванням вимог Закону України від 30.09.2020 року №3166-VІ «Про центральні органи виконавчої влади» (зі змінами), Положенням про Державну податкову служб) України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.3019 року №227 (зі змінами), наказу ДПС України від 30.09.2020 року №529 «Про утворення територіальних органів ДПС», ДПС України наказом від 12.11.2020 року №643 затверджено Положення про Головне управління ДПС у Київській області.

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком.

Серед переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються визначено Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у Київській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у Київській області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленою підрозділу ДПС України, та є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС у Київській області.

Згідно з наказом ДПС України від 24.12.2020 року №755 «Про початок здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» з 01 січня 2021 року територіальні органи ДПС, утворені як її відокремлені підрозділи, розпочинають здійснення повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються як юридичні особи.

Таким чином, з 01.01.2021 року ДПС України функціонує як єдина юридична особа, що складається з центрального апарату та територіальних органів, утворених як її відокремлені підрозділи (без статусу юридичних осіб).

Отже, станом на день розгляду справи, функції та повноваження Головного управління ДПС у Київській області, перейшли до його правонаступника - відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А), з огляду на що, в порядку статті 52 КАС України суд замінює відповідача у справі - Головне управління ДПС у Київській області на відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 20.05.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Вишгородською ОДПІ у період з 23.11.2015 року до 27.11.2015 року на підставі наказу від 19.11.2015 року № 457 згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня до 31 грудня 2014 року (далі також - спірна перевірка), за результатами якої складено Акт від 04.12.2015 року №1964/17-3/ НОМЕР_1 (далі також - Акт перевірки).

Із змісту Акта перевірки висновується, що фактичною підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість слугував висновок контролюючого органу про те, що у 2014 році платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 отримано дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у розмірі 49 285 763,09 грн., що підпадає під визначення господарської діяльності та у розумінні пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

Крім того, за висновками перевіряючого, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягає оподаткуванню, протягом 12 календарних місяців перевищила сукупно 300 000 гривень, а відтак, позивач зобов`язаний був зареєструватися як платник податку на додану вартість з дотриманням вимог статті 183 Податкового кодексу України.

Також, згідно висновків акту перевірки, позивачем занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 86 219,76 грн.

Наявні матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 зареєстрований в Подільській районній у м. Києві державній адміністрації 24.02.1999 року, про що отримав свідоцтво про держану реєстрацію та внесений запис про державну реєстрацію за номером 0004695.

Взятий на податковий облік 18.02.1999 в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, а з 04.09.2015 року - у Вишгородській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (у зв`язку зі зміною місцезнаходження). Як платник податку на додану вартість ОСОБА_1 не зареєстрований.

Згідно з реєстраційними даними, видами діяльності платника податків - ФОП ОСОБА_1 за КВЕД визначені: діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (46.13), роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (47.52); діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (56.10).

При цьому, в ході перевірки встановлено, що протягом 2014 року платник податків - фізична особа ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування, здійснював систематичний продаж нерухомого майна, що зафіксовано відомостями за формою № 1-ДФ з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб та в наявній у відповідача податковій інформації.

Впродовж 2013 - 2014 років ОСОБА_1 у статусі фізичної особи (як продавцем) укладалися типові попередні договори з іншими фізичними особами (покупцями), що були передумовою для укладання у майбутньому між вказаними сторонами договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна (визначених квартир у багатоквартирних будинках з місцезнаходженням у м. Вишгороді у Київській області) за визначеною орієнтованою вартістю. Згідно положень цих попередніх договорів замовником будівництва будинків, де розташовувалися відповідні квартири, а також першим власником таких квартир після прийняття будинків в експлуатацію та оформлення і реєстрації свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, - виступав ОСОБА_1 . Відповідно квартири у новозбудованих будинках належали на праві власності ОСОБА_1 на підставі оформлених свідоцтв про право власності на нерухоме майно. При підписанні цих попередніх договорів фізичні особи (покупці) передавали, а продавець (позивач) отримував на умовах попередньої часткової передоплати суми коштів.

Надалі вказані сторони укладали типові договори про розірвання попередніх договорів та договори купівлі-продажу квартир. Зокрема, за умовами договорів купівлі-продажу квартири продавець ( ОСОБА_1 ) продавав (передав у власність), а покупець (інша фізична особа) купувала (приймала у власність), належну продавцю на праві приватної власності квартиру у відповідному будинку, з оплатою вартості такої квартири на користь продавця.

Всього протягом 2014 року позивачем реалізовано в такий спосіб більше 100 квартир та згідно відомостей форми № 1-ДФ отримано за цей період дохід у розмірі 49 285 763,09 грн. та одночасно нарахував і сплатив до бюджету податок з доходів в розмірі 5%, що складає 2 464 333,62 грн.

У поданій до ДПІ податковій декларації ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2014 рік (реєстр. № від 06.02.2015 року) суми доходу, отриманого від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна, у складі загального оподатковуваного доходу не відображено.

Відповідно до висновків Акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства:

- пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у сумі 5 911 322,91 грн.;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за 2014 рік на 9 857 152,62 грн.;

- пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено суми нарахувань з єдиного соціального внеску за 2014 рік на 86 219,76 грн.

22.01.2016 року на підставі Акта перевірки Вишгородською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № (форми «Р»), згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на 7 389 153,64 грн., зокрема за основним платежем - 5 911 322,91 грн., за штрафними санкціями - 1 477 830,73 грн.;

- № (форми «Р»), згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість на 12 321 440,78 грн., зокрема за основним платежем - 9 857 152,62 грн., за штрафними санкціями - 2 464 288,16 грн.

25.01.2016 року Вишгородською ОДПІ на підставі цього ж акта перевірки сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-, відповідно до якої ОСОБА_1 визначено до сплати суму недоїмки з єдиного внеску в розмірі 86 219,76 грн. та прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № , згідно з яким до позивача відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 4 310,99 грн.

Вважаючи зазначені рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, додаткові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Щодо дотримання податковим органом процедури проведення спірної перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі також - ПК України), яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпунктів 16.1.5, 16.1.7 пункту 16.1. статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів; подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Відповідно до підпункту 17.1.6. пункту 17.1. статті 17 ПК України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

За положеннями підпунктів 20.1.2, 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 73.3 статті 73 ПК України визначено підстави надсилання контролюючим органом платнику податків письмового запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.

Згідно з частиною другою пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проведена Вишгородською ОДПІ відповідно до наказу від 19.11.2015 року № 457, виданого на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Тобто, передумовою для призначення контролюючим органом документальної позапланової перевірки на підставі наведеної норми є надсилання належним чином оформленого письмового запиту на адресу платника податку та ненадання останнім відповіді на нього у встановлений строк.

За правилами пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За положеннями пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.

Верховним Судом України в постанові від 27.01.2015 року у справі № 21-425а14 висловлено правову позицію, зміст якої полягає в тому, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, належними доказом щодо підтвердження доводів відповідача або спростування доводів позивача щодо неотримання поштовим зв`язком наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.11.2015 року №457, є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем стверджується, що копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.11.2015 року №457 разом з письмовим повідомленням від 19.11.2015 року № 97/17-03 були надіслані ОСОБА_1 19.11.2015 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що засвідчується поданою відповідачем до заперечень на позовну заяву копією фіскального чеку відділення поштового зв`язку від 19.11.2015 року.

Водночас, суд не приймає до уваги долучений Вишгородським ОДПІ фіскальний чек в якості належного доказу направлення наказу та повідомлення про проведення перевірки, оскільки вказаний фіскальний чек (а.с. 145, т.1) свідчить про направлення якогось поштового відправлення ОСОБА_1 у місто Вишгород, без зазначення повної адреси отримувача, змісту поштового повідомлення та даних відправника цього відправлення.

Крім того, жодного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 наказу від 19.11.2015 року №457 та повідомлення від 19.11.2015 року № 97/17-03 саме рекомендованим повідомленням, матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що в ході розгляду справи (2016-2021 роки, зокрема, після направлення справи на новий розгляд) відповідачем не надано доказів, на кшталт, списку згрупованих поштових відправлень, або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які б спростовували встановлене судом.

Зокрема, відповідачем не надано доказів ознайомлення позивача із наказом від 19.11.2015 року №457.

Не зважаючи на це, 23.11.2015 року посадовими особами відповідача розпочато проведення спірної перевірки, що свідчить про те, що позивача фактично позбавлено можливості прибути до фіскального органу для надання пояснень щодо виявлених останнім фактів, які свідчать про можливі порушення податкового, валютного та іншого законодавства.

Суду також не надано доказів дотримання відповідачем підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України в частині скерування ОСОБА_1 обов`язкового письмового запиту контролюючого органу, в якому мають бути зазначені можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, який є передумовою для прийняття наказу про призначення перевірки.

Інших належних та допустимих доказів підтвердження надіслання податковим органом позивачу саме наказу від 19.11.2015 року №457 та повідомлення від 19.11.2015 року № 97/17-03 відповідачем не надано.

Згідно з частиною дев`ятою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд зауважує, що посилання відповідача на неможливість надання доказів у зв`язку із припиненням Вишгородської ОДПІ як юридичної особи не може сприйматися судом як доказ об`єктивної підстави неподання відповідачем матеріалів спірної перевірки та належних, підтверджуючих направлення позивачу підстав проведення цієї перевірки доказів в повному обсязі. Оскільки, такі докази мало бути надано відповідачем на підтвердження дотримання процедури призначення позапланової перевірки ще під час розгляду справи у 2016 році з огляду на зазначення позивачем у позовній заяві на такі недоліки контролюючого органу, на що звернув увагу суд касаційної інстанції. Тому, твердження відповідача про те, що питання дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки позивача виникло тільки під час розгляду справи в суді касаційної інстанції та за умови припинення Вишгородської ОДПІ є безпідставними.

З огляду на викладене, судом визнається обставина не доведеності наявності визначених ПК України правових підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, результати якої оформлені Актом від 14.12.2015 року №1964/17-3/ НОМЕР_1 , висновки якого відображені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Таким чином, недотримання податковим органом порядку проведення документальної позапланової перевірки призводить до порушення відповідачем способу реалізації владних управлінських функцій та відсутності правових наслідків такої перевірки, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідком здійснення протиправної податкової перевірки платника податків.

Суд звертає увагу, що правова позиція щодо необхідності визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, у разі встановлення в судовому порядку обставин проведення відповідної податкової перевірки, за результатами якої вони були прийняті, з порушенням вимог законодавства, неодноразово підтверджена обов`язковою для врахування судовою практикою Верховного Суду, яку відображено, зокрема, в постановах від 13.06.2018 року у справі № 806/902/16 та постанові від 03.06.2018 року у справі № 820/4482/17, від 11.07.2019 року у справі №804/8855/14, від 11.06.2019 року у справі №815/348/18, від 06.02.2020 року у справі №821/543/16, від 07.02.2020 року у справі №815/5748/15, від 02.09.2020 року у справі №820/3426/16.

Отже, оскаржувані у цій справі податкові повідомлення-рішення та інші рішення, прийняті відповідачем за наслідками спірної перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на порушення податковим органом встановленої ПК України процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Згідно із частиною п`ятою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.11.2020 року, якими визначено необхідність перевірки судом під час нового розгляду справи саме правомірності нарахування позивачу Вишгородською ОДПІ грошового зобов`язання з податку на додану вартість, суд дійшов до наступних висновків.

22.01.2016 року Вишгородською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № (форми «Р»), згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість на 12 321 440,78 грн., зокрема за основним платежем - 9 857 152,62 грн., за штрафними санкціями - 2 464 288,16 грн.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 180.1. статті 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є: будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Пунктом 181.1. статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно із пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом. У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає:

а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника;

б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.

Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що операцією з першого постачання житла буде вважатися операція з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) до першого власника такого житла, незалежно від джерел фінансування будівництва: чи за рахунок власних коштів підприємства забудовника, чи за рахунок учасників фонду фінансування будівництва. Така операція з першого постачання житла підлягає оподаткуванню податком на додану вартість на загальних підставах.

У свою чергу операції з подальшого постачання житла (об`єктів житлового фонду) звільняються від оподаткування відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПК України.

Таким чином, у випадку, коли після завершення будівництва правовстановлюючі документи на новозбудоване житло оформлюються на замовника, а пізніше згідно з договорами купівлі-продажу квартир з фізичними особами переоформлюються на таких фізичних осіб, операцією з першого постачання житла буде вважатись операція оформлення правовстановлюючих документів на замовника. Подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, у розумінні норм ПК України, не буде вважатися операцією з першого постачання житла, а тому дана операція звільняється від оподаткування податком на додану вартість відповідно до Податкового кодексу України.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 27.02.2018 року у справі № 826/1513/17, від 10.12.2019 року у справі № 817/223/15.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з даними Державного реєстру дозвільних документів Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області видані ОСОБА_1 як Замовнику будівництва декларації про готовність об`єкта до експлуатації на такі об`єкти:

- багатоквартирний житловий будинок по вулиці Європейська, 10 в селі нові Петрівці Вишгородського району Київської області; генеральний підрядник будівництва - ТОВ «Будівельна компанія «Профрембуд» (декларація №КС2);

- багатоквартирний житловий будинок по вулиці Європейська, 6 в селі нові Петрівці Вишгородського району Київської області; генеральний підрядник будівництва - ТОВ «Будівельна компанія «Профрембуд» (декларація №КС15);

- багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 ; генеральний підрядник будівництва - ТОВ «Будівельна компанія «Профрембуд» (декларація №КС00);

- багатоквартирний житловий будинок по вулиці Петрівська, 7 в селі нові Петрівці Вишгородського району Київської області; генеральний підрядник будівництва - ТОВ «Будівельна компанія «Профрембуд» (декларація №КС04);

- багатоквартирний житловий будинок по вулиці Шолуденка, 15-Д, корпус 5 в м. Вишгород Київської області; генеральний підрядник будівництва - ТОВ «Будівельна компанія «Профрембуд» (декларація №КС43).

Згідно з долученими позивачем до матеріалів справи доказами, між ОСОБА_1 та фізичними особами укладено ряд договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна. Право власності на об`єкти нерухомого майна, що відчужувалося, належало ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на власність.

Окрім того, позивачем за операціями з купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна під час нотаріального посвідчення угод здійснено сплату податку на доходи фізичних осіб, про що свідчать квитанції про сплату податку за ставкою 5% від суми вартості кожного об`єкта нерухомості.

Таким чином, дослідивши долучені позивачем до матеріалів справи копії нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу квартир, свідоцтв про право власності ОСОБА_1 на квартири, що відчужувалися ним на користь інших фізичних осіб, а також роздруківки реєстру дозвільних документів з офіційного сайту ДАБІ, судом встановлено, що ОСОБА_1 є Замовником будівництва будинків, в яких позивачем реалізовано квартири фізичним особам, а Забудовником та підрядною організацією - Товариство з обмеженою відповідальністю «Профрембуд», що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Оскільки, в даному випадку правовстановлюючі документи на новозбудоване житло оформлені на Замовника-позивача, то подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами купівлі-продажу, не вважається операцією з першого постачання житла, та, відповідно, такі операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, підстави для нарахування позивачу податку на додану вартість з операцій постачання житла відсутні, а відповідач дійшов протиправного висновку про збільшення суми грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Згідно з пунктом 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 року, статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи встановлені судом обставини справи з урахуванням висновків та правових позицій Верховного Суду, відповідачем не доведено правомірності проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та правомірність винесених рішень за її наслідками, з огляду на що, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення від 14.04.2016 року №113, яким підтверджується сплата позивачем судового збору за у розмірі 6 890,00 грн., яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.01.2016 року №Ф-.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення від 25.01.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору 6 890, 00 грн. (шість тисяч вісімсот дев`яносто грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: відокремлений підрозділ Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А).

Повне рішення суду складено 21.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна