Справа № 160/763/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року Справа № 160/763/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
19.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 15.06.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального (страхового) стажу періоди роботи: 01.11.1978 - 02.07.1979 роки - в Кишлинському машинобудівному заводі (м.Баку); 21.11.1979 - 16.02.1980 роки - в дитячому садочку №145 Насімінського району м.Баку; 10.05.1983 - 28.11.1988 роки - в Кишлинському машинобудівному заводі (м.Баку);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 15.06.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строків звернення до суду з адміністративним позовом задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення з позовом до адміністративного суду; прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/763/21 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 10.02.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
Крім того, 02.03.2021р. на виконання вимог ухвали суду від 25.01.2021р. відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене, а також з урахуванням того, що з 08.02.2021р. по 26.02.2021р., включно, суддя ОСОБА_2 була тимчасово непрацездатна, а з 01.03.2021р. по 05.03.2021р., включно, суддя Турова Олена Михайлівна перебувала у щорічній відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.06.2020р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Павлоградського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, а саме: копію посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_3 ; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки серії НОМЕР_4 ; копію свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 ; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення від 15.06.2020р.
Незгода позивача з відмовою відповідача зарахувати спірні періоди роботи до загального страхового стажу ОСОБА_1 стала підставою для звернення останньої до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року за наявністю страхового стажу не менше 27 років.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при первинному зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку серії НОМЕР_4 .
Щодо спірних періодів роботи позивача з 01.11.1978 року по 02.12.1979 року та з 31.11.1979 року по 16.02.1980 року, які не враховані відповідачем до загального трудового стажу позивача через наявність виправлень у записах в трудовій книжці ОСОБА_1 , суд зазначає, що дійсно з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 встановлено, що в ній наявні записи №1-4, відповідно до яких позивач:
- 01.11.1978р. призначена діловодом-машиністкою школи №99 р/м Наримановського району м. Баку (наказ №667 від 01.11.78 р.);
- 02.07.1979р. звільнена з займаної посади за власним бажанням (наказ №687 від 02.07.79р.);
- 21.11.1979р. призначена технічкою в дитячий садок №145 Насімінського району м. Баку (наказ №628 від 21.11.79р.);
- 16.02.1980р. звільнена з займаної посади за власним бажанням (наказ №640 від 16.02.80р.).
З наведеного слідує, що відповідачем у спірному рішенні про відмову у призначенні позивачеві пенсії помилково вказано періоди роботи позивача у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку та у дитячому садку №145 Насімінського району м. Баку, а саме: помилково вказано з 01.11.1978 року по 02.12.1979 року, замість вірного - 01.11.1978 року по 02.07.1979 року, та помилково вказано з 31.11.1979 року по 16.02.1980 року, замість вірного - 21.11.1979 року по 16.02.1980 року.
При цьому, судом встановлено, що у записі №2 трудової книжки позивача дійсно наявні виправлення, а саме: у даті звільнення та даті винесення наказу про звільнення позивача, відповідно до яких її звільнено з роботи, а саме: 01.07.1979р. змінено на 02.07.1979р.
Водночас, суд зауважує, що можливість внесення виправлень у записах в трудовій книжці передбачена вищенаведеними приписами п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. і їх наявність не може свідчити про недостовірність такого запису, тим більше, що у даному випадку і дата звільнення, і дата винесення наказу про звільнення позивача визначена саме - 02.07.1979р.
Крім того, сам факт роботи ОСОБА_1 у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку пенсійним органом не ставиться під сумнів, бо в іншій частині записи про цей період роботи є чіткими та без виправлень, завірені відповідною печаткою цього підприємства.
Фактично підставою для не врахування всього періоду роботи позивача у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку до її загального трудового стажу стали сумніви відповідача щодо дати закінчення цього періоду роботи, однак, як зазначено вище, такі сумніви є необґрунтованими та не можуть бути підставою для не зарахування всього періоду роботи ОСОБА_1 у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку до її загального трудового стажу.
При цьому, суд зауважує, що у позовних вимогах ОСОБА_1 просила врахувати до її загального трудового стажу вищевказаний період роботи (з 01.11.1978 року по 02.07.1979 року), зазначаючи, що цей стаж здобутий на Кишлинському машинобудівному заводі (м. Баку), проте, як встановлено судом, в цей період часу ОСОБА_1 відповідно до записів в її трудовій книжці серії НОМЕР_4 працювала саме у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку.
Також у записі №4 трудової книжки позивача наявні виправлення, а саме: у даті винесення наказу про звільнення позивача, відповідно до якої її звільнено з роботи.
Разом з цим, у записі №4 у самій даті запису про звільнення позивача 16.02.1980р. жодних виправлень немає, що надає можливість безперешкодно встановити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи у дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку.
Водночас, суд зауважує, що можливість внесення виправлень у записах в трудовій книжці передбачена вищенаведеними приписами п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. і їх наявність не може свідчити про недостовірність такого запису, тим більше, що у даному випадку позивач просить врахувати йому період роботи з 21.11.1979 по 16.02.1980 в дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку (не з більш пізньої дати, що могло б викликати сумніви), а також суд наголошує, що в цьому записі в графі дата - стоїть саме 16.02.1980р.
Крім того, сам факт роботи ОСОБА_1 у дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку пенсійним органом не ставиться під сумнів, бо в іншій частині записи про цей період роботи є чіткими та без виправлень, завірені відповідною печаткою цього підприємства.
Фактично підставою для не врахування всього періоду роботи позивача в дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку до її загального трудового стажу стали сумніви відповідача щодо дати закінчення цього періоду роботи, однак, як зазначено вище, такі сумніви є необґрунтованими та не можуть бути підставою для не зарахування всього періоду роботи ОСОБА_1 у дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку до її загального трудового стажу.
Щодо спірного періоду роботи позивача з 10.05.1983р. по 28.11.1988р. в Кишлинському машинобудівному заводі (м.Баку), який не врахований відповідачем до загального трудового стажу позивача через недоліки в видимості печатки підприємства, яка проставлена на даті звільнення позивача (запис №8 в трудовій книжці серії НОМЕР_4 ), суд зазначає наступне.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 також встановлено, що в ній наявний запис №8 від 28.11.1988р. про звільнення ОСОБА_1 з Кишлинського машинобудівного заводу (м. Баку) за власним бажанням на підставі ст.37 КЗпП України (Наказ №385К від 28.11.1988р.)
Вказаний запис є чітким і не містить жодних виправлень чи неточностей та завірений відбитком печатки роботодавця.
Водночас, на переконання відповідача, нечіткий відтиск печатки (нечитабельність її змісту), проставленої на вищевказаному записі трудової книжки позивача про звільнення останньої з Кишлинського машинобудівного заводу (м. Баку), позбавляє можливості підтвердити даний період роботи ОСОБА_1 .
Однак, суд не погоджується з такими доводами пенсійного органу, оскільки, як зазначалося вище, вказаний запис про звільнення у трудовій книжці позивача містить всі необхідні відомості щодо дати та підстав звільнення з роботи ОСОБА_1 з вищевказаного підприємства, не має виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо дати звільнення позивача, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цього запису.
При цьому, перед записами трудової книжки позивача серії ИТ-І №0461604 №7 та №8 в цій трудовій книжці зроблено напис (далі мовою оригіналу) «Кишлинский машиностроительный завод ВПО «Союзнефтемаш», який є чітким і розбірливим та надає змогу стверджувати про те, що записи, зроблені після його проставлення (№7 та №8) стосуються безпосередньо періоду роботи саме на цьому підприємстві.
Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.
За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство роботодавець.
Враховуючи наведене, суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем частково виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у зарахуванні цього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення записів у його трудовій книжці відносно спірних періодів роботи, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.
Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Відтак суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неврахування періодів роботи позивача з 01.11.1978р. по 02.07.1979р., з 21.11.1979р. по 16.02.1980р. та з 10.05.1983р. по 28.11.1988р., вказаних у трудовій книжці ОСОБА_1 , до її загального трудового стажу, з підстав того, що вони заповнені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За встановлених обставин, суд доходить висновку, що стаж роботи позивача з 01.11.1978р. по 02.07.1979р. у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку, з 21.11.1979р. по 16.02.1980р. в дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку та з 10.05.1983р. по 28.11.1988р. в Кишлинському машинобудівному заводі (м. Баку) підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до загального трудового стажу останньої, а тому неврахування відповідачем цих періодів до загального трудового стажу позивача є протиправними.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З метою поновлення вищевказаного порушеного права позивача суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.11.1978р. по 02.07.1979р. у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку, з 21.11.1979р. по 16.02.1980р. в дитячому садочку №145 Насімінського району м. Баку та з 10.05.1983р. по 28.11.1988р. в Кишлинському машинобудівному заводі (м. Баку) та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01.11.1978р. по 02.07.1979р. саме у Кишлинському машинобудівному заводі (м. Баку), бо як було встановлено судом, цей період роботи стосується роботи ОСОБА_1 саме у школі №99 р/м Наримановського району м. Баку, тому суд задовольняє вимоги про зарахування цього стажу роботи саме на цьому підприємстві.
Також, з метою поновлення порушених прав позивача та їх ефективного захисту, суд вважає за необхідне задовольнити іншу частину позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 15.06.2020 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, позаяк попереднє рішення, прийняте відповідачем за цією заявою визнано судом протиправним та скасовано.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь останньої за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 09.03.2021 року.

Суддя: О.М. Турова