Справа № 380/4253/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Cправа№380/4253/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із вимогами:

-визнати протиправними дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у проведенні з 01.01.2021р. зміни розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 , за його заявою від 28.12.2020 р., та у виготовленні і направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нової довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії;

-зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, у відповідності до приписів відновленої редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, провести з 01 січня 2021 року зміну розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням ОСОБА_1 , виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року в розмірі - 2102.00 грн., та, на підставі проведених змін, виготовити та скерувати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку його пенсії, чинного станом на 01.01.2021р., за формою додатку 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008р. №45 (в редакції 2015 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" позивачу з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії, виходячи з таких складових грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років. Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 від 29.01.2020, з метою захисту своїх порушених прав позивач із заявою від 28.12.2020 звернувся до відповідача з проханням провести відповідний перерахунок уже з 01.01.2021 р. та, з урахуванням відповідних змін, виготовити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою для перерахунку його пенсії, чинного станом на 01.01.2021р., але листом від 13.01.21 за №253 отримав відмову в цьому, мотивовану відсутністю законодавчих для цього підстав.

Вважає таку відмову відповідача протиправною та зазначає, що невидача оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для здійснення наступного перерахунку пенсії порушує його конституційні права та гарантії на належний соціальний захист.

21.04.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Далі - Постанова 704) якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу. Отже, підставою для проведення перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, Закон визначає підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, а саме за процедурою, визначеною Порядком 45 та Постановою 704

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у зразковій справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, на якому ґрунтується позиція Касаційного адміністративного суду Верховного суду у зразковій справі № 160/8324/19, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови 103 та зміни до Порядку 45 , якими були визначені порядок та умови проведення перерахунку пенсій відповідно до Закону 2262. особам, звільненим з військової служби , які набули право та отримували пенсію до 01.01.2018.

З урахуванням позиції Верховного суду у вищезазначених зразкових справах Львівським окружним адміністративним судом було прийняте рішення від 10.08.2020 у справі № 380/3818/20 про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на виконання якого Львівським обласним військовим комісаріатом була оформлена довідка про розмір грошового забезпечення позивача за нормами чинними на 05.03.2019 для перерахунку пенсії

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови 103, згідно з якою був проведений перерахунок пенсії особам звільненим з військової служби, які набули право та отримували пенсію до 01.01.2018. Зазначена постанова не впливає на порядок визначення грошового забезпечення при перерахунку пенсії та не визначає порядок оформлення довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Законодавство України, яке регулює питання перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, не визначає підставою для перерахунку пенсії даній категорії пенсіонерів прийняття чергового Закону України про Державний Бюджет України, яким щорічно встановлюється новий прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2021 року Урядом не приймалось жодних рішень про збільшення розмірів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, відповідні зміни до Порядку 45 не вносились, у зв`язку з чим відсутні підстави для оформлення позивачу чергової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 із застосуванням обраху нкової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року для перерахунку пенсії. Просить у задоволенні позову відмовити.

29.03.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, якою представник позивача додатково обґрунтовує підставність позовних вимог. Додатково зазначив, що з 29.01.2020 року п.4 постанови КМУ №704 діє в редакції, чинній на момент прийняття постанови, а саме розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Розглянувши позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію, призначену згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

28.12.2020 позивач звернувся до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, в якій повідомив, що, у зв`язку із прийняттям Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік з 01.01.2021 року було змінено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та розмір мінімальної заробітної плати, розмір яких становить 2270,00 грн. та 6000,00 грн. відповідно. У зв`язку із зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та розміру мінімальної заробітної плати, позивач просив провести перерахунок розміру посадового окладу, окладу за званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за відповідною посадою, займаною ним на день звільнення зі служби та виготовити і скерувати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою 2 до Порядку №45 (в редакції 2015 року), чинного станом на 01.01.2021. При цьому, позивач вказав, що розрахунок розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням повинен проводитись з врахуванням положень відновленої редакції п.4 постанови КМУ №704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2021 року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 зазначеної постанови.

13.01.2021 року відповідач листом №257 повідомив позивача про відсутність підстав для складання та видачі довідки про розмір грошового забезпечення, оскільки Кабінет Міністрів України не визначив інших розмірів перерахунку пенсій у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення після 21.02.2018.

Позивач, вважаючи дії відповідача, які полягали у відмові у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення позивача, обрахованої відповідно до п.4 постанови №704 та ст.7 Закону України Про державний бюджет на 2021 рік, протиправними звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначені в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон). Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наведена норма статті 43 Закону №2262-XII безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.

У відповідності до частини 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було підвищено грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців (далі-Постанова № 704)

Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у редакції, що була чинною до 24 лютого 2018 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу, додатки 1, 12, 13, 14 до пункту 4 Постанови № 704 містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Починаючи з 24.02.2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Суд також враховує, що Постановою № 103 викладено у новій редакції пункт 4 Постанови № 704, однак зміни у додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 внесені не були.

При цьому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18 попередні зміни пункту 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) скасовано та визнано протиправним, зокрема, визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, згідно з якої було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, а тому, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункт 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Існування у даному випадку правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ та пунктом 4 Постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 вирішується на користь положень Закону, як акту права вищої юридичної сили.

Оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою ніж приписи пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Судом також враховується, висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року по справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений Законом станом на 01 січня, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Аналогічні правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.

Щодо покликань позивача, на «автоматичне» відновлення, у зв`язку із прийняттям Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, п.4 Постанови КМ України №704, суд зазначає, що пункт 6 Постанови № 103 втратив чинність 29.01.2020, проте сама Постанова № 704 викладена в редакції Постанови № 103, де в пункті 4 зазначено: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Відповідно до пункту 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06.09.2005, визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом.

Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється шляхом прийняття відповідного акта або із зазначенням в тексті акта про визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи про його скасування.

Отже, визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію попереднього акту.

Відповідний підхід неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.08.2018 у справі № 807/1332/17, від 19.03.2019 у справі № 591/2813/17, від 22.04.2019 у справі № 820/601/17, від 02.10.2019 у справі № 804/215/18.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Відповідний підхід, зокрема, був застосований Верховним Судом під час винесення постанови від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий нормативний акт скасовує положення нормативного акта, прийнятого раніше, якщо обидва ці акти регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення. Важливим є те, що Конституційний Суд України використав поняття «прийняття акта», а не набрання чинності, оскільки існують випадки суттєвого розходження в часі цих двох юридичних фактів стосовно однопредметних актів.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Суд зазначає, що «автоматичне» відновлення судом положень нормативного акта Кабінету Міністрів України також не узгоджується з положеннями Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97, який встановлює, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття «відновлення» в силі нормативних актів Уряду, які у встановленому порядку втратили чинність.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що скасування судом пункту 6 Постанови № 103 відновлюють раніше діючий порядок є безпідставними, оскільки чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття «відновлення» в силі законів чи окремих їх норм, які у встановленому порядку втратили чинність.

Відповідач у своїй діяльності повинен керуватись, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому відповідач не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.

Відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача таку розрахункову величину, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що станом на 29.01.2020 відбулись зміни розміру грошового забезпечення, як обов`язкової передумови для виникнення у відповідача обов`язку зі складення довідки про розмір грошового забезпечення військовослужбовця для перерахунку пенсії з 01.02.2020, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №580/4545/20, то суд зазначає про інші висновки в такій категорії справ, постановлені Восьмим апеляційним адміністративним судом та викладені у постановах від 26.03.2021 у справі №500/3480/20, від 16.03.2021 у справі № 500/1448/20, та Шостим апеляційним адміністративним судом у справі № 320/7715/20 від 09.04.2021.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач довів правомірність своїх дій лише в частині вимог стосовно відсутності підставі для видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2020.

З огляду на викладене та враховуючи правові висновки Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд дійшов висновку, що у задоволені позові слід відмовити.

Оскільки позивач, відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір, звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався, а отже, не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідних положень КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.