Справа № 160/5292/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року Справа № 160/5292/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
представника позивача представника відповідача Ярмолюк Л.В. Шарамок І.В.
15 травня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку позовна заява ТОВ "Стройтехнологія" до Державної податкової служби (ДПС) України Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
15 травня 2020 р. справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/5292/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В., однак у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному адміністративна справа отримана суддею Боженко Н.В. 25 травня 2020 р.
Позовна заява ТОВ "Стройтехнологія" не відповідала вимогам ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 р. вищезазначений позов був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви.
09 червня 2020 р. на виконання ухвали суду від 25 травня 2020 р., позивач виправив вищевказані недоліки позовної заяви, надавши до суду позовну заяву у новій редакції, в якій Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройтехнологія" визначено в якості відповідача - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
У даній позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройтехнологія" викладено наступну редакцію позовних вимог:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5292/20. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 р. розгляд адміністративної справи №160/5292/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехнологія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень призначено за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи підготовчим.
30 жовтня 2020 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехнологія» надійшла відповідь на відзив, в якому позивачем викладені ідентичні обґрунтування позовних вимог, що і у позовній заяві.
21 грудня 2020 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехнологія» надійшли пояснення на заперечення, в яких представник позивача не погоджується з твердження відповідача, що акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання акту не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта та вказує, що на підставі акта перевірки були складені податкові повідомлення рішення, які позивачем оскаржуються. Також вказує, що при складенні Акта перевірки відповідачем були використані відомості, які не стосуються позивача та які спричинити негативні правові наслідки для позивача, а саме були складені податкові повідомлення-рішення. Крім того, зазначає, що позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства України, допущені її контрагентом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №160/5292/20 до судового розгляду по суті
Представник позивача, в судових засіданнях, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на письмовий відзив та заперечення, що міститься в матеріалах справи, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити, оскільки податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
За результатами позапланової документальної виїзної податкової перевірки складено Акт від 05.02.2020 року №5957/04-36-05-18/32974551.
Відповідно до Акту від 05.02.2020 року №5957/04-36-05-18/32974551 перевіркою ТОВ «Стройтехнологія» встановлено порушення:
- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) занижено фінансовий результат за 2018 рік на суму 298 535,00 грн. відповідно занижено податок на прибуток за 2018 рік на суму 53 736,00 грн.
Не погоджуючись з висновками акту перевірки, ТОВ «Стройтехнологія» 20.02.2020 року звернулось до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із запереченнями до акту перевірки за вих№20/02-1.
На підставі акту перевірки від 05.02.2020 року контролюючим органом прийнято:
Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Дніпропетровській області протиправними, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Правомірність винесених Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Досліджуючи взаємовідносини ТОВ «Стройтехнологія» із контрагентом-постачальником, які мали вплив на формування податкового кредиту та валових витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Як визначено у пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Розділу III Податок на прибуток підприємств ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
У пункті 198.2 ст.198 ПК України зазначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Відповідно до пункту 201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХIV (далі - Закон №996).
Згідно із ст.1 Закону №996 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Пунктом 2 ст.3 Закону №996 передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною 1 ст.9 Закону №996 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 р. №88 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у періоді з 01.01.2018 по 31.12.2018 року, предметом позапланової перевірки ТОВ «Стройтехнологія» було встановлення дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Євробуд Девелопмент».
Так, судом встановлено, що між ТОВ «Євробуд Девелопмент» (Виконавець) в особі директора Камишнікова Олександра Івановича, що діє на підставі статуту з однієї сторони та ТОВ «Стройтехнологія» (Замовник) в особі директора Півень Віталій Володимирович, який діє на підставі статуту, з іншої сторони укладено договір про виконання роботи №22/09-1 від 22.09.2018 року, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується на свій ризик виконати в порядку та на умовах даного договору роботи з ремонту дверей коксових печей батарей №3, Коксовий цех №1; з ремонту дверей коксових печей коксових батарей. Коксовий цех №1 відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації в строки, установлені план-графіком виконання робіт у жовтні 2018 році. У разі зміни строків виконання робіт їх тривалість визначається узгодженим обома сторонами план-графіком виконання робіт, або будь-яким іншим документом, що узгоджений і підписаний обома сторонами. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Також, ТОВ «Євробуд Девелопмент» (Виконавець) в особі директора ОСОБА_1 , що діє на підставі статуту з однієї сторони та ТОВ «Стройтехнологія» (Замовник) в особі директора Півень Віталій Володимирович, який діє на підставі статуту, з іншої сторони укладено договір про виконання роботи №24/10-1 від 24.10.2018 року
Відповідно до п. 2.1. визначена вартість робіт, яка зокрема на момент його укладення складає 75 223,78 грн., у т. ч. ПДВ 12 537,30 грн.
Позивачем на підтвердження проведення господарської операції було надано до перевірки акти виконаних робіт від 30.10.2018 р. №01-10, від 30.10.2018 р. №02-10, від 30.11.2018 р. №01-11, рахунки на оплату від 30.10.2018 р .№111, від 29.11.2018 р. №74.
Судом встановлено, що Акти від ТОВ «Євробуд Девелопмент» підписані директором ОСОБА_1 та скріплено печатками підприємства.
ТОВ «Євробуд Девелопмент» було виписано та зареєстровано для ТОВ «Стройтехнологія» в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: від 30.10.2018 року №101, від 30.10.2018 року №102, від 30.11.2018 №157, від 30.11.2018 №158, 30.11.2018 №159.
Станом на 01.10.2018 року згідно журналу-ордеру по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська / дебіторська заборгованість по ТОВ «Євробуд Девелопмент» відсутня.
У бухгалтерському обліку ТОВ «Стройтехнологія» операції з отримання ТМЦ відображено в жовтні та листопаді 2018 року наступним чином: Д-т. 91 «Загальновиробничі витрати» Кт. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» - 298535,37 грн. Д-т. 644 «Податковий кредит» К-т. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» -59 707,08 грн.
Розрахунки між підприємствами ТОВ «Євробуд Девелопмент» надалі іменується «Кредитор» та ТОВ «Стройтехнологія» надалі іменується «Первісний боржник» проводилися шляхом переведення боргу згідно договору від 19.12.2018р. №19/12-1 «Про відступлення права вимоги» на «Нового боржника» ТОВ «Будінтекс Груп» в особі ОСОБА_2 у сумі 358 242,45грн.
«Первісний боржник» зобов`язується Компенсувати «Новому боржнику» суму у розмірі 358242,45грн.
ТОВ «СТРОЙТЕХНОЛОГІЯ» було перерахувало заборгованість ТОВ «Будінтекс Груп».
У бухгалтерському обліку ТОВ «Стройтехнологія» відповідно журналу-ордеру по рахунку 311 «Поточні рахунки в національній валюті» перерахування грошових коштів підприємству ТОВ «Будінтекс Груп» відображено в грудні 2018 року, січні та лютому 2019р. наступним чином:
Д-т 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» К-т 311 «Поточні рахунки в національній валюті» - 358242,45грн.
Станом на 31.12.2018 року згідно журналу-ордеру по бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська / дебіторська заборгованість по ТОВ «Євробуд Девелопмент» відсутня.
Згідно висновків Акту перевірки, результати дослідження діяльності ТОВ «Євробуд Девелопмент» вказують на те, що метою його створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, в т.ч. ТОВ «Стройтехнологія».
На момент здійснення взаємовідносин з позивачем керівник/головний бухгалтер з 06.04.2018 року - ОСОБА_1 .
Свідоцтво платника ПДВ №200366275 від 01.12.2017 р. анульоване 26.12.2019 за рішення контролюючого органу у зв`язку з ненаданням декларацій протягом року.
ТОВ «Євробуд Девелопмент» з дати реєстрації підприємства (06.11.2017) надано податкові декларації з податку на додану вартість лише за квітень - листопад 2018 року.
Вказані декларації підписано директором ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).
Податкова звітність з податку на прибуток за 2018 рік та наступні роки, звіти про фінансові результати за 2018 рік та наступні роки, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум-утриманого з них податку за ф.1-ДФ за 4 квартал 2018р. та звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4) за жовтень та листопад 2018р. ТОВ «Євробуд Девелопмент» взагалі не подавалися.
Отже, за результатами аналізу даних податкової звітності встановлено відсутність основних засобів, виробничого обладнання, транспортного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів необхідних ведення господарської діяльності, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб`єктом господарювання, задекларованого основного виду ТОВ «Євробуд Девелопмент».
Таким чином, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єкту господарювання, свідчить про те, що метою його функціонування є створення виключно документообігу реальним господарським операціям, для отримання податкової вигоди.
Також в Єдиному реєстрі судових рішень наявний вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019, у справі №203/1981/19 (провадження №1-кп/0203/617/2019), що набрав законної сили 12.09.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.205 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу, в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 8500 ( вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Відповідно до ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вирок суду, якими було встановлено фіктивну діяльність контрагентів позивача є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності осіб, стосовно яких ухвалені вироки суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд зазначає, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб`єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, накладні, акти приймання- передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій.
Спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагентів свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.
Факт визнання контрагентами позивача протиправності діянь в якості посадових осіб, якими підписані первинні документи та які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані платником податків, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, від 27.05.2020 року у справі №620/937/19.
Отже, наведена у вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 у справі № 203/1981/19 (провадження №1 кп-0203/617/2019) інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та заниження податку на прибуток, виписані контрагентом позивача, фіктивність господарської діяльності якої встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту є безпідставними.
Слід зазначити, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентами позивача.
Таким чином, під час розгляду справи, в порядку виконання вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеними контрагентами та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.
Також, суд зазначає, пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Як свідчать матеріали справи, допуск до перевірки фактично відбувся, що не спростовано позивачем.
Між тим, суд зазначає, що платник податку, який вважає порушеним порядок та/або підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відтак, з огляду на наведене, позов платника податків, спрямований на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
При цьому, не точності на які посилається представник позивача, викладені в Акті перевірки не слугували підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, які є предметом оскарження.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
В свою чергу, позивачем не спростовані доводи відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим є правомірними, а тому не підлягають скасуванню.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати сплачені позивачем не стягується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройтехнологія" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 квітня 2021 року.

Суддя Н.В. Боженко