Справа № 640/13314/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 травня 2021 року м. Київ № 640/13314/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріали ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Гребінківської міської ради (37400, Полтавська обл., м. Гребінка, вул. Ярослава Мудрого, 35) про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним передачу Гребінківським міськвиконкомом 23.06.2010р. за рішенням №383 земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 , під № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати незаконним та скасувати п. 31 рішення Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 №383 про затвердження документації із землеустрою на передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ;

- визнати нечинним затвердження під №31 в рішенні Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 №383 неіснуючої документації із землеустрою по АДРЕСА_2 на передачу земельної ділянки у власність померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину ОСОБА_2 , з моменту його ухвалення;

- визнати протиправним Рішення Гребінківської міської ради від 29.09.2010, 27 сесія V скликання «Про затвердження рішень міськвиконкому з питань регулювання земельних відносин за період з 7 квітня по 29 вересня 2010р» в частині передачі Гребінківським міськвиконкомом 23.06.2010 пунктом №31 за рішенням №383 двох земельних ділянок у власність по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати незаконним та скасувати Рішення Гребінківської міської ради від 29.09.2010, 27 сесія V скликання «Про затвердження рішень міськвиконкому з питань регулювання земельних відносин за період з 7 квітня по 29 вересня 2010р» в частині передачі під пунктом №31 рішенням Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 №383 про затвердження документації із землеустрою на передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ;

- визнати нечинним Рішення Гребінківської міської ради від 29.09.2010, 27 сесія V скликання «Про затвердження рішень міськвиконкому з питань регулювання земельних відносин за період з 7 квітня по 29 вересня 2010р» в частині затвердження під №31 в рішенні Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 №383 неіснуючої документації із землеустрою по АДРЕСА_2 на передачу двох земельних ділянок у власність померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину ОСОБА_2 , з моменту його ухвалення.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що поновлення порушених прав позивача у межах адміністративного судочинства є неможливим, оскільки надавати у власність можливо лише вільну земельну ділянку, тоді як у цій справі спірна земельна ділянка на праві власності належить третій особі і таке право власності не скасовано.

Так, у висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17, зазначено, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 зробила такий правовий висновок: "Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до положень статті 21 ЦК України".

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач вже зверталась до суду з позовом про визнання протиправним передачу відповідачем 23.06.2010 за рішенням №383 земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 під №31 ОСОБА_2 , померлому; визнання незаконним та скасування п. 31 рішення відповідача від 23.06.2010 №383 про затвердження документації із землеустрою на передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_2 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та визнання нечинним затвердження під №31 в рішенні відповідача від 23.06.2010 №383 неіснуючого документації із землеустрою по АДРЕСА_2 на передачу земельної ділянки у власність померлому 19.04.1990 гр. ОСОБА_2 , з моменту його ухвалення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2020 у справі № 640/16773/20, залишеній без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 17.02.2021 у зазначеній справі скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2020 та постану Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 640/16773/20 позовну заяву повернуто позивачу.

Так, Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 у справі № 640/16773/20 зазначив, що у даному випадку, для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення щодо затвердження відповідної документації для передачі земельної ділянки у власність важливим є встановлення факту реалізації рішень суб`єкта владних повноважень в частині набуття права власності на земельну ділянку. Якщо на момент звернення до суду з позовом не була проведена реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що суди першої й апеляційної інстанцій не встановили факт отримання за життя ОСОБА_2 державного акта чи свідоцтва про право власності на земельну ділянку на підставі рішення Гребінківської міської ради від 23 червня 2010 року № 383 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність мешканцям міста" та подальшої державної реєстрації цього права (цією особою або його спадкоємцями) на момент відмови у відкритті провадження у справі.

Серед іншого, Верховний Суд у цій же постанові вказав, що суди не позбавлені права закрити провадження у справі, якщо будуть достеменно з`ясовані підстави про наявність спору про цивільне право.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Гребінківського районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа №528/999/19 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - ОСОБА_4 про визнання факту забудови несформованої земельної ділянки, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, визнання/спростування факту, що має юридичне значення.

Рішенням вказаного суду від 21.07.2020, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 04.11.2020, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому, вказаними судами установлено, що: "Рішенням виконавчого комітету Гребінківської міської ради народних депутатів Гребінківського району Полтавської області № 460 від 23.08.1988 надано дозвіл ОСОБА_5 на будівництво нового житлового будинку замість старого за адресою АДРЕСА_2 на підставі якого видано дозвіл на проведення робіт від 01.09.1988 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 15.12.1999 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 , спадкоємцем за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є ОСОБА_7 , спадкове майно складається з жилого будинку «А-1», жилою площею 9,4 кв.м., сараю «Б», паркану № 2 розташованих за адресою АДРЕСА_2 на приватизованій земельній ділянці 1829 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 191591329 від 05.12.2019 року, а також свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 788, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , власником об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 є син ОСОБА_4 . До складу спадщини житловий будинок А-1, сараї Б,Д, вбиральна Г, огорожа №2, колодязь №3 ( т.1, а.с.36 -зворот)".

При цьому, вказаними судами також установлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 знаходиться у законному користуванні ОСОБА_4 як спадкоємця, оскільки вона надавалась спадкодавцю ОСОБА_5 під будівництво до 15 березня 1991 року, а тому, саме він має право на приватизацію земельної ділянки як власник нерухомого майна.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

За наведених обставин, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За встановлених обставин та враховуючи встановлення судами Полтавської області, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , є приватизованою, суд дійшов висновку, що даний спір стосується приватноправових відносин і, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до вимог частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює позивачу, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини четвертої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко