Справа № 420/4606/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4606/20
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

за участі секретаря Стефанцевої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, яка полягала у не проведенні індексації грошового забезпечення з 01.09.2011 по 07.11.2015 рік;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток грошове забезпечення за час затримки з 01.09.2011 по 26.05.2020 року в розмірі 179 113,41 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, заборгованість з індексації грошового забезпечення з 01.09.2011 по 06.11.2015 рік в розмірі 4854,13 грн., пеню в розмірі 7051,25 грн.,3% річних в розмірі 663,00 грн., інфляційне збільшення боргу 2412,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період проходження служби у міліції з 01.09.2011 року по 07.11.2015 року їй не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Оскільки під час звільнення зі служби індексація за вищевказаний період не виплачена, позивач вважає, що має право на кошти, які складаються із заборгованості з індексації в сумі 4 854 грн.; пені у розмірі 7 051,25 грн.; 3% річних у розмірі 663 грн.; інфляційного збільшення боргу у розмірі 2 412,41 грн.; затримки остаточного розрахунку у розмірі 179 113,41 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення індексації грошового забезпечення з 01.09.2011 року по 31.05.2014 року, зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2011 року по 31.05.2014 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив із того, що індексування доходів громадян входить до структури заробітної плати та є обов`язковими, тому позивач має право на її отримання.

Відмовляючи у частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.06.2014 по 06.11.2015 року суд зазначив, що позивачу у вказаний період індексація нараховувалась та виплачувалась.

Щодо вимог позивача про зобов`язання виплатити на її користь середнього заробітку за час затримки, пені, 3% річних та інфляційного збільшення боргу, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні, оскільки у позивача відсутнє право отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати (індексації грошового забезпечення), що мала місце після того, як її було встановлено рішенням суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати його та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів ОСОБА_1 зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції у частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог протиправним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі. Апелянт наголошує, що індексація грошового забезпечення в період з 01.06.2014 по 06.11.2015 року нараховувалась та виплачувалась у меншому розмірі. Крім того, у зв`язку з затримкою розрахунку вона має право на компенсаційні виплати: середнього заробітку за час затримки., пені, 3% річних та інфляційного збільшення боргу.

В свою чергу Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів зазначило, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції у частині, якою задоволено позовні вимоги, просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та підтримує свою апеляційну скаргу у повному обсязі.

Фактичні обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 з 09.1993 року проходила службу в міліції України.

Згідно витягу з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №1010 о/с від 04.11.2015 року підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора відділу документального забезпечення управління режимно-секретного та документального забезпечення ГУМВС України в області, з 06.11.2015 року звільнено у запас Збройних Сил України (а.с.58).

У період проходження служби нарахування грошового забезпечення здійснювалось не в повному обсязі, а саме у період з 01.09.2011 року по 07.11.2015 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексація грошового забезпечення у період з 01.09.2011 року по 07.11.2015 року та визначаючи право на отримання відповідних нарахувань, пов`язаних з затримкою такої виплати, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із п.3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.03.2008 року за №205/14896, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вищезазначеним наказом затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», відповідно до пункту 1.14 якої індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-III у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078 у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі, коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

При цьому, як вбачається з довідки відповідача від 27.04.2020 року №14/1-380, виданої ОСОБА_1 , за період з вересня 2011 року по травень 2014 року, індексація позивачу не сплачувалась (а.с. 14-15 ) .

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.09.2011 року по 31.05.2014 року.

Поряд з тим, з вказаної довідки не можливо встановити причини початку нарахування позивачу індексації з 01.06.2014 року, оскільки посадовий оклад позивача є незмінним з 01.10 2011 року.

В свою чергу, приписи Порядку №1078 визначають нарахування індексації зростаючим підсумком до дати наступного підвищення, який в подальшому визначається базовим місяцем для наступного періоду обрахування індексації.

При цьому судова колегія наголошує, що сама сума індексації має збільшуватись у пропорційному розмірі у кожному наступному місці.

Визначаючи право позивача на отримання індексації за період з 01.09.2011 року по 31.05.2014 року, суд першої інстанції залишив поза увагою факт того, що сума індексації з 01.06.2014 року мала бути визначена з урахуванням суми виплати за попередній період.

Однак, встановити правильність нарахування індексації позивачу у період з 01.06.2014 року по 07.11.2015 року не має можливості, оскільки індексація грошового забезпечення за попередній період (з 01.09.2011 року по 31.05.2014 року) взагалі не нараховувалась позивачу, а тому лише після її нарахування можливо перевірити правомірність дій відповідача щодо її нарахування у період з 01.06.2014 року по 07.11.2015 року.

Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу не була проведена у встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» строк, що є порушенням прав позивача, колегія суддів вважає, що відповідач зобов`язаний1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2011 року по 07.11.2015 року з урахуванням виплачених сум за період з 01.06.2014 року по 07.11.2015 року.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17, від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17, від 16 вересня 2020 року № 815/2590/18.

Разом з тим, судова колегія визначає, що суд першої інстанції вірно залишив без задоволення позовні вимоги у частині визначення конкретної суми індексації, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки, як вже зазначалось, обрахунок такої суми можливо буде перевірити після здійснення відповідачем її самостійного нарахування.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток - грошове забезпечення за час затримки з 01.09.2011р. по 26.05.2020р., пені, 3% річних та інфляційного збільшення боргу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, позивач не надав до суду доказів, що відповідач порушив виплату належних їй сум при звільненні у передбачені законом строки, за відсутності спору про їх розмір.

Колегія суддів зазначає, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, а якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та індексації замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення Кодексу законів про працю України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати (індексації грошового забезпечення), що мала місце після того, як її було встановлено судом.

Тотожних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 28.01.2020 року по справі № 822/2663/15.

Правова позиція щодо незастосування статті 117 Кодексу законів про працю України до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року у справі № 940/1532/18.

Щодо доводів ГУ МВС В Одеській області про пропущення строків звернення з позовною заявою, судова колегія зазначає наступне.

У частині першій статті 233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак відповідно до частини другої статті 233 Кодексу у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави для висновку, що без обмеження строку здійснюється виплата частини грошового забезпечення, а саме індексація для особи, яка протиправно не отримувала її з вини відповідного роботодавця.

У рішенні Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» (рішення №8-рп/2013 від 15.10.2013 року) зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином доводи Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо пропущення позивачем строків звернення судова колегія не бере до уваги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено всі обставини у справі та зроблено вірні висновки щодо порушення відповідачем права позивача на отримання індексації грошового забезпечення, проте визначено невірний період, судова колегія у відповідності до вимог п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає за доцільне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції у частині визначеного періоду нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу - з 01.09.2011 року по 07.11.2015 року.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року - змінити, а саме в абзаці другому третьому вказаного рішення вказати період з 01.09.2011 року по 07.11.2015 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.