Справа № 809/775/16
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2021 р. справа № 809/775/16
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Шумея М.В.,
при секретарі судового засідання Шпак М.М.,
за участю: представника позивача Гейвича М.М.,
представника відповідача Яремака Т.І.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами перевірки позивача складено акт від 08.06.2016 № 355/09-19-14-01/22191064, в якому не містяться посилання на конкретні первинні бухгалтерські документи, аналіз яких міг би стати підставою для висновків про те, що позивачем не включено до складу доходів та не відображено у податкових деклараціях за відповідні податкові періоди безповоротну фінансову допомогу. Крім цього даний документ не містить висновків про приховування ДП "Брошнівське лісове господарство" доходу, отриманого від реалізації контрагенту "Zortex Businesss LLP" продукції пиловика букового та жодних зауважень до первинної документації позивача, які б вказували на порушення податкового законодавства.
Представник позивача вимоги, викладені в адміністративному позові підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю. Суду пояснив, що підставою для висновків акту перевірки став лист Міністерства закордонних справ України №24.02.2015 року №630/17-200-490 з інформацією про ліквідацію компанії "Zortex Businesss LLP" 15.07.2014, внаслідок чого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Дані висновки здійснено без посилання на будь-які нормативно-правові акти чи первинні документи в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Інших документів та матеріалів, передбачених ст. 83 ПК України, на підтвердження висновків фіскального органу про порушення підприємством ст. 135, 137 ПК України в акті перевірки не зазначено. Крім цього, зі змісту акту перевірки вбачається, що контролюючим органом не встановлено укладення позивачем договорів передбачених ст. 14 ПК України. При надходженні коштів від компанії "Zortex Businesss LLP" позивачем відповідно до вимог Податкового кодексу України відображено дані кошти в декларації про податок на прибуток та сплачено з них відповідні податкові зобов`язання. Позивач вважає, що він на законних підставах сформував дохід підприємства, включивши до складу доходів надходження від покупця товару компанії "Zortex Businesss LLP" та оподаткував такий дохід. Стверджує, що у позивача не було жодних підстав вважати, що Компанія "Zortex Businesss LLP" може бути ліквідована і не могла здійснювати господарську діяльність, оскільки оплата за поставлену продукцію проведена вчасно, від банківських установ не надходило інформації про ліквідацію контрагента, на митниці жодних зауважень при замитненні товару не було. Вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідачем прийняті безпідставно, тому їх слід скасувати.
Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні та поясненнях по суті. Зазначив, що ДФС України отримано лист від Міністерства закордонних справ України про те, що фірму контрагента позивача ліквідовано 15.07.2014 державним реєстратором Великобританії, так як ця фірма була недіючою. Оскільки фірму "Zortex Businesss LLP" виключено з реєстру компаній ще 15.07.2014, митні декларації про поставку їй товарно-матеріальних цінностей після вказаної дати містять недостовірні відомості, а тому отримані від іншої компанії в цей період кошти по згаданих позивачем господарських операціях на думку податкового органу є безповоротною фінансовою допомогою. Відтак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для їх скасування немає. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2016 відкрито провадження у цій справі.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2016 позов задоволено повністю.
Постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2016 апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено частково.
Від позивача, 31.03.2021, надійшли пояснення, в яких вказав на безпідставність висновків Верховного Суду, оскільки реальність проведення господарських операцій з Компанією «ZORTEX BUSINESS LLP» підтверджується тим, що після 15.07.2014 дану компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України після виконання всіх належних митних процедур здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі митної території України.
Від відповідача, 22.04.2021, надійшли пояснення по суті справи, в яких вказав на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, просив в задоволені позову відмовити.
Заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено планову виїзну документальну перевірку Державного підприємства "Брошнівське лісове господарство" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, а також правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.
Висновками вищенаведеного акта перевірки, відповідачем встановлено порушення зі сторони позивача вимог:
- пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.135.1 ст.135, пп.135.1.11 п.135.1 ст.135, п.137.10 ст.137, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.146.12 ст.146, пп.153.1.4 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України в результаті чого платником занижено податок на прибуток в сумі 162549 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 162122 грн.; за 2015 рік в сумі 427 грн;
- пп. б) п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку №1020 від 24.10.2010, в частині відображення недостовірних даних та допущення помилок при відображенні і.п.н. по окремих фізичних особах у поданих розрахунках форми 1-ДФ за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2014, 2015 років;
- п.3.1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міндоходів України №454 від 20.09.2013, п.1 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435, в частині несвоєчасного подання звітності по ЄСВ за січень та травень 2015 року.
Також контролюючим органом, відповідно до п.129.1.1 ст.129 Податкового кодексу України здійснено нарахування пені на суму заниження податкового зобов`язання та на весь період такого заниження.
За результатами перевірки та на підставі вказаного акту перевірки від 23.06.2016 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний зв`язок суд не погоджується з правомірністю прийнятих податкових повідомлень-рішень з огляду на нижчевикладене.
Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно з п. 137.10 ст. 137 цього ПК України, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.
Безповоротна фінансова допомога це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Виходячи із наведених норм закону, до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов`язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг (і охороною праці, тому право на зменшення об`єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.
Судом встановлено, що між ДП "Брошнівське лісове господарство" (продавець) та фірмою "Zortex Businesss LLP" (покупець) укладено контракт від 11.02.2014 № 9 (а.с.87).
Згідно з умовами контракту продавець продає, а покупець купляє (відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) пиловник буковий (товар) в кількості 1000 м куб.
Платіж за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського перерахунку на валютний рахунок продавця. Всі витрати і збори щодо здійснення перерахунку валюти, пов`язані з виконанням даного контракту на території покупця оплачуються покупцем, на території продавця - продавцем.
Поставка товару здійснюється залізничним транспортом в напіввагонах. Відвантаження товару здійснюється продавцем на умовах СРТ, Одеса за відповідними реквізитами.
Усі витрати щодо приймання вагонів на станції Одеса-порт Одеський з/в, завантаженні/перевантаженні товару і подальшому транспортуванні в Одеський морський торговий порт оплачує покупець. Термін поставки з 06.03.2014 по 31.12.2014.
До контракту вносились відповідні доповнення: № 1 від 31.03.2014, № 2 від 07.05.2014, № 3 від 02.06.2014, № 4 від 28.10.2014, № 5 від 29.10.2014, № 6 від 20.11.2014, № 7 від 01.12.2014 (а.с.88-95).
На підтвердження виконання договірних зобов`язань з фірмою "Zortex Businesss LLP" позивачем долучено до матеріалів справи: - вантажно-митні декларації; - накладні на перевезення водним транспортом; - рахунки-фактури та специфікації; - виписки з банківського рахунка про оплату товару фірмою «Interline management L.P.» (а.с.96-119).
Відповідач стверджує, що фірма "Zortex Businesss LLP" з 15.07.2014 ліквідована (розпущена). Доказом цього, вважає, лист Міністерства закордонних справ України від 24.02.2015 №630/17-200-490 "Щодо перевірки компанії "Zortex Businesss LLP", у якому вказано про те, що зазначену компанію ліквідовано 15.07.2014 державним реєстром, оскільки компанія не була діюча, а також інформація з офіційного сайту Великобританії companieshouse.gov.uk про ліквідацію зазначеної компанії з 15.07.2014.
Проте відповідачем не досліджений зв`язок компаній "Zortex Businesss LLP" та «Interline management L.P.», якою здійснювалась оплата за поставлений позивачем товар згідно додатку №4 від 28.10.2014 до контракту №9 від 11.02.2014 (а.с.91). Також відповідачем належним чином не досліджено взаємозв`язок компаній "Zortex Businesss LLP" ОС370510 та "Zortex Businesss LLP" ОС 305036, яка була створена 30.09.2014, не дивлячись на те, що це різні компанії, відповідач не довів неможливість ведення тієї самої господарської діяльності в Україні з тими самими контрагентами обома компаніями, так як і не довів належними і допустимими доказами неможливість сплати за поставку товару компанії "Zortex Businesss LLP" компанією «Interline management L.P.».
Щодо можливості несплати податку на додану вартість нерезидентами України, а саме компаніями "Zortex Businesss LLP" та «Interline management L.P.», судом з`ясовано, що дані компанії не являються платниками ПДВ в Україні, а тому проаналізувавши господарські операції позивача із "Zortex Businesss LLP" в суду відсутні підстави вважати їх такими що не відбулися, а перераховані кошти, замість сплати за поставку товару вважати безповоротною фінансовою допомогою.
Разом з тим, реальність проведення господарських операцій з Компанією «ZORTEX BUSINESS LLP» підтверджується тим, що після 15.07.2014 дану компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України після виконання всіх належних митних процедур здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі митної території України, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями митних декларацій.
Згідно ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.
Відповідно до ст. 26 Закону України Про міжнародне приватне право", цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 25 того ж Закону, особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.
Відповідно до п. п. 14.1.122. п. 14.1. ст. 14 ПК України нерезиденти - це іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані) відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.
Згідно з п. 103.4 ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 4 Конвенції між Урядом України та Урядом Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна від 10.02.1993 року для цілей цієї конвенції термін резидент однієї Договірної Держави означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця знаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-якого аналогічного критерію; цей термін, разом з тим, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі, тільки якщо ця особа одержує доходи або приріст вартості майна з джерел у цій Державі.
Підпунктом (і) пункту 1 ст. 3 цієї ж Конвенції визначено, що термін "компетентний орган" у відношенні Сполученого королівства означає Управління внутрішніх доходів або його повноважного представника, а у відношенні України - Міністерство фінансів України або його повноважного представника.
Згідно з п. 103.5 ст. 103 Податкового кодексу України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Відповідно до п. 7 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі державної реєстрації юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається документ про підтвердження реєстрації іноземної особи в країні її місцезнаходження, зокрема витяг із торговельного, банківського або судового реєстру, який відповідає вимогам частини шостої статті 8 цього Закону.
Згідно з п. 6 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" документ про підтвердження реєстрації іноземної юридичної особи в країні її місцезнаходження повинен бути легалізований у встановленому порядку.
Отже, факт реального постачання товару відповідно до контракту від 11.02.2014 № 9 підтверджується первинними документами встановленої форми.
При цьому, як вбачається в акті перевірки відсутні зауваження щодо первинних фінансово-господарських документів по взаємовідносинах ДП "Брошнівське лісове господарство" з вказаним вище нерезидентом.
Також, суд проаналізував Накази Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №831 від 20.07.2015 про застосування спеціальної санкції тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та №1211 від 28.09.2015 про зміну виду спеціальної санкції, застосованої до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України і констатує, що дані накази не мають ніякого відношення до спірних правовідносин, так як контракт укладений між позивачем та "Zortex Businesss LLP" від 11.02.2014 №9 не був визнаний недійсним, факт фіктивного підприємництва не встановлений у визначений законом спосіб.
В свою чергу, податковий орган формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем валових витрат, а викладені в акті перевірки висновки не ґрунтуються на дослідженні договору позивача із контрагентом "Zortex Businesss LLP" та відповідних первинних документів, а отже, висновки про заниження позивачем податку на прибуток у сумі 162549 грн ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами.
Про правомірність взаємовідносин із компанією "Zortex Businesss LLP" свідчить й те, що після 15.07.2014 цю компанію обслуговували іноземні банки, а митні органи України, після виконання усіх належних митних процедур, здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі території України.
Митна служба України без жодних заперечень здійснювала митне оформлення вантажів для компанії "Zortex Businesss LLP" як до, так і після 15.07.2014, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями вантажно-митних декларацій.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку до висновку, що твердження відповідача про ліквідацію "Zortex Businesss LLP", не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Отже, відповідачем передчасно було кваліфіковано суму 324651,82 грн, як безповоротну фінансову допомогу відповідно до вимог пп. 14.1.267 п. 14.1. ст. 14 ПК України, а тому доводи контролюючого органу про заниження позивачем доходів за 2014 та 2015 рік є необґрунтованими.
Щодо посилань відповідача про заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), суд зазначає наступне.
Згідно з пп. 13 п. 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI, до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету (у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.
Відповідно до п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі:
30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень;
15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.
Враховуючи те, що на визначення частини чистого прибутку мали безпосередній вплив висновки контролюючого органу щодо суми безповоротної фінансової допомоги за 2014 та 2015 рік, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, про що зазначено вище, тому не може вважатись обґрунтованим і збільшення суми грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств).
Одночасно суд не погоджується з твердженням відповідача про встановлені під час проведення перевірки факти порушення строків повернення валютної виручки по взаєморозрахунках з контрагентом-нерезидентом "Zortex Busines LLP" в результаті чого нараховано пеню, суд встановив наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" 23.09.1994 року № 185/94-ВР, з наступними змінами та доповненнями, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку, продовжується у цій нормі, потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 цього ж Закону передбачено відповідальність за порушення резидентами строків передбачених ст. 1 цього Закону у формі пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.
Відповідач стверджує, що оскільки компанія-нерезидент "Zortex Busines LLP" ліквідована 15.07.2014, усі платежі після 15.07.2014 не можуть бути здійснені за поставлений позивачем товар відповідно до контракту від 11.02.2014 №9, а тому товар по даному договору залишився неоплаченим. Відтак, по вантажно-митних деклараціях після 15.07.2014 позивачем допущено порушення строків повернення валютної виручки.
Оскільки судом встановлено помилковість тверджень відповідача про неможливість ведення господарської діяльності з фірмою "Zortex Businesss LLP" після 15.07.2014, усі платежі слід вважати здійсненими саме фірмою "Zortex Businesss LLP" за поставлений позивачем товар відповідно до контракту від 11.02.2014 №9, а господарську діяльність позивача з виконання даних договорів - проведеною без порушення строків повернення валютної виручки.
Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Визначений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, про реальність господарських операцій, що доведено позивачем належними та допустимими доказами, натомість правомірність винесених податкових повідомлень-рішень відповідач не довів.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.
Суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною яка не є суб`єктом владник повноважень документально підтверджені судові витрати.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

позивач - Державне підприємство "Брошнівське лісове господарство", , вул. Січових Стрільців, 54, смт. Брошнів-Осада, Рожнятівський район, Івано-Франківська область, 77611).

відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, .

Суддя Шумей М.В.

Рішення суду складене в повному обсязі 17 травня 2021 р.