Справа № 522/8826/17
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/8826/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
судді - Бутенко А.В.,
секретаря судового засідання - Сініцина А.С.,
за участю сторін:
позивач ОСОБА_1 ,
представник відповідача Залюбовський Л.В.,
представник 3-ї особи в/ч НОМЕР_1 Фурманов О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи Військова частина НОМЕР_1 , Командування військо-морських сил Збройних сил України (в/ НОМЕР_2 ), Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності противоправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
В травні 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрат частини грошового забезпечення внаслідок порушення строків виплати йому щомісячного грошового забезпечення з урахуванням індексації, а також просив стягнути моральну шкоду.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2020 року позов

задоволено частково.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 року, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2020 року скасовано. Справу направлено на розгляд за встановленою законом підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду
16 лютого 2021 року після проведення повторного автоматичного розподілу справу 522/8826/17 призначено до розгляду судді Бутенко А.В.
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що грошове забезпечення за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно підлягало виплаті помісячно в хронологічному порядку, починаючи з жовтня 2002 року і закінчуючи липнем 2014 року, проте не з його вини на виконання постанови суду від 25.07.2014 цей грошовий дохід фактично був виплачений в листопаді 2016 року, тобто з порушенням строків виплати. Відповідно до чинного законодавства України, Міністерство оборони України було зобов`язано провести виплату грошових коштів компенсаційного характеру в зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
До теперішнього часу Міністерство оборони України не виплатило Позивачу, як військовослужбовцю ЗС України компенсацію втрати ним частини грошового доходу в зв`язку з порушенням термінів виплати йому грошового забезпечення за період з 30.10.2002 по 25.07.2014. У цьому полягає протиправна бездіяльність Міністерства оборони України, яку Позивач оскаржує. Внаслідок цієї протиправної бездіяльності порушено його право на отримання грошового забезпечення за даний період в установленому законодавством порядку.

03.03.2021 року, від представника Відповідача, надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 168-170 т. 4). В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову зазначає, що відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року у справі № 2а-6803/09/1570, суд зобов`язав стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року, встановлене ст.9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з грошового забезпечення, яке підлягає виплаті, в склад якого входить: посадовий оклад, оклад по військовому званню; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Таким чином, у постанові суду не зазначено конкретних строків виплати даного грошового забезпечення, на порушення яких посилається позивач.
Відповідно до витягу з наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 14.11.2016 року № 230 ОСОБА_1 було виплачено повністю вся сума з врахуванням всіх надбавок та включно індексацію за період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року в розмірі 656 823 грн.
З 14.05.2015 по 14.11.2016 рік позивач перебував на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , яка фактично від Міністерства оборони України виплатила відповідну суму.
В своїй позовній заяві позивач зазначає, що кошти мали бути виплачені в хронологічній послідовності з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року за кожен місяць, а фактично надійшли на рахунок лише 14.11.2016 року. Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року у справі № 2а-6803/09/1570, в той же день набрала законної сили та в частині стягнення вищезазначених коштів була виконана в особі військової частини НОМЕР_1 , коли надійшли кошти з державного бюджету на погашення.
Заяви та клопотання сторін
10.03.2021 року від представника 3-ї особи військової частини НОМЕР_1 , надійшли письмові пояснення на уточнену позовну заяву (а.с. 183-185 т. 4).
12.04.2021 року від позивача надійшло клопотання, в якому просить суд відкласти судове засідання в зв`язку із введеням карантинних заходів та не розглядати справу за його відсутності.
Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 18.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
15.03.2021 року, протокольною ухвалою суду, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 30.03.2021 року.
Ухвалою суду від 13.04.2021 року зупинено провадження у справі до 11.05.2021 року.
11.05.2021 року, протокольною ухвалою суду, поновлено провадження у справі.
Інші процесуальні дії судом не вчинялись.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, надавши письмовий відзив.
Представник Військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, надавши свої письмові пояснення.
Інші учасники до судового засідання не з`явились, повідомлені належним чином.
Обставини справи.
Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 року було розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року про залишення частини позовних вимог без розгляду та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , першого заступника Міністра оборони України Іващенка Валерія Володимировича, тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України в 2009 році, командира Західної військово-морської бази ВМС ВС України Хачатурова Карена Ервандовича, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет

спору Державне Казначейство України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Одеський обласний військовий комісаріат про визнання неправомірною бездіяльність, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.
Вказаною постановою, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року скасована та прийнята нова, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково та:
Визнано протиправним наказ Міністра оборони України: №799 (по особовому складу) від 13 грудня 2005 року про увільнення капітана 1 рангу ОСОБА_1 заступника командира морського району - начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Західного морського району ВМС ЗС України від займаної посади та призначення начальником групи 1301 Головного військового представництва МО України.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №500 (по особовому складу) від 20 червня 2009 року про відміну як не реалізованого наказу №799 від 13 грудня 2005 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №666 (по особовому складу) від 17 серпня 2009 року про звільнення капітана 1 рангу ОСОБА_1 заступника командира району-начальника відділу матеріально-технічного забезпечення управління Західного морського району ВМС ЗС України з військової служби у запас за віком (п. «в» ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_3 №519 від 08.10.2009 року (по стройовий частині) про виключення капітана 1 рангу ОСОБА_1 зі списків особового складу Західної військово- морської бази ВМС ЗС України та зняття зі всіх видів забезпечення.
Скасовано п.3 наказу №358 від 08.07.2009 року командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовий частині) про поновлення у списках особового складу частини та на всіх видах забезпечення капітана 1 рангу ОСОБА_1 та визнання таким, що втратив чинність наказ №723 від 19 грудня 2005 року.
Поновлено капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 08 жовтня 2009 року на військовій службі на посаді не нижче тієї, яку він обіймав на 29 жовтня 2002 року та яка відповідає військовому званню «капітан 1-го рангу», його освіті, військово-облікової спеціальності, досвіду служби на раніше займаних посадах, щоб ця посада передбачала класну кваліфікацію не нижче «спеціаліст 1 класу» та входила в номенклатуру посад, виконання посадових обов`язків, виконання яких передбачає допуск до державної таємниці не нижче, як по формі 2.
Зобов`язано Міністерство оборони України зарахувати капітану 1 рангу ОСОБА_1 у вислугу років у ЗС України і в строк для присвоєння чергового військового звання період з 08 жовтня 2009 року по 25 липня 2014 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести зміни в записи послужного списку першого екземпляру особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення записів: «з 13.12.2005 року начальник групи ВУС 4728003,1301 Головне військове представництво Міністерства оборони України, наказ Міністерства оборони України від 13.12.2005 №799»; «наказ МОУ від 13.12.2005 №799 скасувати як нереалізований, наказ МО України від 20.06.2009 №500»; «звільнений з військової служби у запас по п. «в» ч.7 (за віком) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», наказ МОУ №666 від 18.08.2009».
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести відповідні зміни в записи послужного списку другого екземплярів особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення записів: «з 13.12.2005 року по 17.08.2009 року начальник групи ВУС 4728003,1301 Головне військове представництво МОУ. наказ МОУ від 13.12.2005 №799»; «наказ МОУ від 13.12.2005 №799 скасований як нереалізований, наказ МОУ 20.06.2009 №500»; «Звільнений у запас по ст. 26 ч. 7 п. «в» (за віком). Направлений на військовий облік в Приморський РВК м. Одеси, наказ МОУ № 666 від 17.08.2009 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком у послужному списку першого та другого екземплярів особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 і в «Книзі алфавітного обліку офіцерів управління Західного морського району ВМС ЗС України» зробити записи: «з 16.11.2001 по 30.10.2002 заступник командира морського району-начальник відділу матеріально-технічного забезпечення, ВОС 4701002, Управління Західного морського району ВМС України, наказ ГК ВМС ВСУ №0264 від 16.11.2001»;
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести відповідні зміни в записи послужного списку першого та другого екземплярів особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення запису: «з 16.11.2001 по 13.12.2005 року заступник командира морського району-начальник відділу матеріально-технічного забезпечення, ВОС 4701002, Управління Західного морського району ВМС України, наказ ГК ВМС ВСУ №0264 від 16.11.2001».
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року, встановлене ст.9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з грошового забезпечення, яке підлягає виплаті ОСОБА_1 як військовослужбовцю у відповідності з діючим законодавством, в склад якого входить: посадовий оклад, оклад по військовому званню; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію); одноразові додаткові види грошового забезпечення та з урахуванням того, що на 29 жовтня 2002 року ОСОБА_1 займав посаду «заступника командира морського району-начальник відділу матеріально-технічного забезпечення управління Західного морського району ВМС ЗС України з посадовим окладом - 182 грн., мав допуск до державної таємниці по формі 2 і отримував надбавку за роботу з таємними документами (15%), мав класну кваліфікацію - спеціаліста 1 класу» і отримував надбавку за кваліфікацію.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти як компенсацію за невикористані ним календарні дні основної відпустки за 2003- 2014 роки, які йому, як військовослужбовцю були зобов`язані надати відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в період 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року;
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти як винагороду за довгострокову безперервну військову службу, визначену постановою КМ України №452 від 06.04.1998 року за 35 років (в 2006 році) та 40 років (в 2011 році).
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти як компенсацію за речове майно, яке підлягає видачі йому, як капітану 1 рангу, виходячи з норм забезпечення речовим майном, установленим діючим на той час законодавством України за період з 30 жовтня 2002 року до 25 липня 2014 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України провести у відповідності до діючого законодавства України індексацію грошових коштів на час виплати ОСОБА_1 грошей за період з 30.10.2002 року по 25 липня 2014 року;
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди - 125000 грн.
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести зміни в записи послужного списку першого екземпляру особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення запису: «Виключений зі списків особового складу Західної військово- морської бази ВМС ЗС України з 08.10.2009 року. Підлягає направленню на військовий облік в Приморський РВК міста Одеси. Наказ командира Західної військово-морської бази ВМС ЗС України №519 (по стройовий частині) від 08.10.2009»;
Зобов`язано Міністерство оборони України внести зміни в записи «Книги алфавітного обліку офіцерського складу», яка станом на 15.11.2011 року, як обліковий документ особового складу, ведеться в Західній військово-морській базі ВМС ЗС України (обліковий №168), шляхом виключення записів стосовно капітана 1 рангу ОСОБА_1 : в графі 4: «Наказом Командуючого ВМС ЗС України від 31.08.2005 року №428 допущено до виконання обов`язків по вакантній посаді - старшого офіцера соціального психолога відділення гуманітарних питань управління Західної військово-морської бази (наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 12.09.2005 №509)»; в графі 10: «Викладач кафедри військової підготовки Одеської державної морської академії. Головнокомандуючий ВМС ЗС України від 14.05.2005 №242. Наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 03.06.2005 №336»; «Наказ Головнокомандуючого ВМС ЗС України від 14.05.2005 №242 скасовано, як нереалізований. Наказ Головнокомандуючого ВМС ЗС України від 18.05.2005 №269»; «начальник групи 1301 Головного військового представництва Міністерства оборони України. Наказ Міністра оборони України від 13.12.2005 №799, Наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 19.12.2005 №723»
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду 12 квітня 2017 року по справі № 815/5639/16 встановлено, що наказом Міністра оборони України № 150 (по особовому складу) від 05.03.2015р., який прийнято на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014р., скасовано, зокрема, наказ Міністра оборони України № 666 від 17.08.2009 р. про звільнення з військової служби у запас за п. "в" (за віком) ч.7 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" капітана 1 рангу ОСОБА_1 , поновлено позивача на військовій службі з 08.10.2009 р. та призначено начальником відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
Згідно наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 88 (по стройовій частині) від 14.05.2015 р. позивача з 14.05.2015 р. зараховано до списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та поставлено на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 та фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 93 (по стройовій частині) від 21.05.2015 р. позивач вважався таким, що 20.05.2015 р. прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків.
Наказом Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 р. відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті капітана І рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку зап. "б" (за станом здоров`я) (п.3 наказу).
14.11.2016 року наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 230 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, знято зі всіх видів грошового забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси. Також вказаним наказом передбачено виплату позивачу грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум за п. 12 постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 р. у справі № 2а- 6803/09/1570 з урахуванням основних, додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, індексації за цей період на загальну суму 653823,35 грн.
Позивач зазначає, що до теперішнього часу Міністерство оборони України не прийняло відповідного рішення і не вчинило усіх необхідних дій з метою виплати йому вище зазначеної компенсації в установленому законодавством порядку, в звязку з чим, ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом.
Джерела права й акти їх застосування.
Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст. статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року№ 159.
Відповідно до ст. 1,2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно п. 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Висновки суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд зазначає, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
При цьому, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.
При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2019 року по справі № 727/7818/16-а (провадження № КУ9901/45555/18) та в постанові від 20 лютого 2018 року по справі № 522/5664/17 (провадження № К/9901/2999/17).
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 року, зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року.
Наказом командування Військово-морських сил України (по стройовій частині) від 14.11.2016 року № 230, зі змінами згідно наказу командування Військово-морських сил України (по стройовій частині) від 07.12.2016 року № 244, було вирішено виплатити позивачу грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року, згідно п. 12 постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 року на загальну суми 656 823,35 грн.
Вказана виплати була проведена згідно роздавальної відомості № 832 за листопад 2016 року.
14.11.2016 року позивач отримав вказане грошове забезпечення.
Таким чином, Міністерством оборони України, порушено строки виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 більш ніж на два роки, а тому Міністерство оборони України повинне здійснити виплату компенсації втрати частини грошових доходів ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно.
Доказів щодо виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення відповідачем суду не надано.
За таких підстав, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо невиплати компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 1016767,70 гривень суд зазначає наступне.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Як доходи у цьому Законі розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Статтею 1 цього Закону України передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
У статтях 2, 3 цього Закону встановлений строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, міститься визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159) відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У п.4 Порядку №159 зазначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли здійснений платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у ст. 3 Закону України "Про компенсацію доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та п.4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, 2а-1102/09/2670.
З матеріалів справ вбачається, що на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 року, виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року було здійснено лише у листопаді 2016 року.
Таким чином, несвоєчасність виплати позивачу грошового забезпечення сталася з вини відповідача та з причин, що не залежали від позивача.
Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини свідчить про те, що обов`язок здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, покладається на власника або уповноваженого ним органу.
Позивачем до матеріалів справи було залучено розрахунок суми компенсації частини грошового доходу (грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року), складеного ТВО командира військової частини НОМЕР_1 та помічником командира частини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби. Відповідно до вказаного розрахунку сума компенсації частини грошового доходу (грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року) складає 1016767,70 гривень.
Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2018 року № 61 «Про результати службової перевірки» було наказано: «Вважати розрахунок суми компенсації частини грошового доходу (грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року) таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може вважатись документом та бути підставою для визначення суми компенсації ОСОБА_1 ».
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд враховує, що розрахунок суми компенсації частини грошового доходу (грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року), складеного ТВО командира військової частини НОМЕР_1 та помічником командира частини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби, не може бути прийнятий судом як належний доказ суми компенсації частини грошового доходу.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищенім посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. У Додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) встановлений вичерпний перелік додаткових видів грошового забезпечення як щомісячних так і одноразових. До того ж в переліку одноразових додаткових видів грошового забезпечення відсутні такі найменування як матеріальна допомога та грошова допомога на оздоровлення.

Відповідно до пункту 30.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329) (далі - Інструкція) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 33.1 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового. сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 33.2 Інструкції матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Проаналізувавши положення наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2012 рік» №165 від 26 березня 2012 року (абз. 10- 17 пункту 7), наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2013 рік» №145 від 26 лютого 2013 року (абз. 18-25 пункту 7), наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2014 рік» №240 від 14 квітня 2014 року (пункти 7 та 10), які були чинним в 2012-2014 роках та які визначали бюджетну політику у Міністерстві оборони України, слід зазначити, що грошова допомога на оздоровлення виплачувалась в третю чергу, а матеріальна допомога у разі наявності вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Таким чином, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога не входять в структуру грошового забезпечення, не мають систематичного характеру, не виплачуються щомісяця, а мають разовий характер, до того ж матеріальна допомога виплачується за наявності окремої заяви та у разі наявності бюджетних асигнувань.

А тому, «Розрахунок», на який посилається Позивач, також складений в порушення вищезазначених норм, а тому є недостовірним та таким, який не може враховуватись при вирішенні даної справи по суті із врахуванням поданої позовної заяви про уточнення позовних вимог.

З аналізу приписів Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 вбачається, що обов`язок обчислення суми, нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів покладено саме на підприємства, установи і організації, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Міністерства оборони України на підставі роздавальної відомості № 832 за листопад 2016 року нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства оборони України моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн., яка спричинена протиправною бездіяльністю Міністерства оборони України, суд зазначає нвступне.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
При цьому, позивачем не зазначено жодних обґрунтованих обставин на підтвердження заподіяння відповідачем моральної шкоди та не доведено факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а отже не підтверджено наявність причинного зв`язку між заявленою моральною шкодою та невиплатою Міністерством оборони України компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення.
Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Міністерства оборони України моральної шкоди у розмірі 500 000,00 гривень, яка спричинена протиправною бездіяльністю Міністерства оборони України.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи Військова частина НОМЕР_1 , Командування військо-морських сил Збройних сил України (в/ НОМЕР_2 ), Державна казначейська служба України, є частково обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи Військова частина НОМЕР_1 , Командування військо-морських сил Збройних сил України (в/ НОМЕР_2 ), Державна казначейська служба України задовольнити частково.
Визнати противоправною бездіяльність Міністерства оборони України, щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно.
Зобов`язати Міністерство оборони України на підставі роздавальної відомості № 832 за листопад 2016 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.
Повний текст складений та підписаний суддею 21.05.2021 року.

Суддя Бутенко А.В.