Справа № 120/498/21-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/498/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

20 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Горбатюка Валерія Володимировича на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року ОСОБА_1 , що засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" звернувся в суд з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, що полягають у невизнанні неправомірними дій адміністрації державної установи державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» у зв`язку з порушенням його законних прав на відправлення кореспонденції.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що 12 жовтня 2020 року він подав адміністрації державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1) для відправлення два звернення, одне з них адресоване Центрально-Західному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, інше - Вінницькому міському центру БВПД ( безоплатної вторинної правової допомоги). Про отримання для відправлення звернень адміністрація установи видала йому на руки талони-підтвердження, в яких було зазначено, що ці звернення отримані від позивача в закритих листах, що не відповідає дійсності, оскільки звернення він не заклеював, а подав у відкритому вигляді, відповідно до вимог п.4 розділу 1 Інструкції та пункту 1 розділу Ш Правил, пункту 1 розділу ХШ Правил.

Такі дії адміністрації установи змусили його 13.10.2020 року звернутись на Урядову "гарячу лінію". Звернення було надіслано для перевірки Центрально-Західному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, яке за результатами перевірки не встановило порушень в діях адміністрації установи.

У зв`язку з цим, вважає, що дії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції по не встановленню порушень законних прав позивача є протиправними.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю з підстав неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 засуджений до довічного позбавлення волі та з цього часу відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснено перевірку інформації, викладеної у листі засудженого ОСОБА_1 , з приводу порушення його права на листування в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", за результатами якої затверджено висновок службової перевірки інформації від 09.11.2020.

За наслідками перевірки відомості, викладені у зверненні ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, про що засудженому повідомлено листом №3/880-20/П-693 від 09.11.2020 року(а.с.50).

Вважаючи результати перевірки наслідком протиправності дій відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що ні з матеріалів справи, ані з висновку службової перевірки, судом не встановлено порушення прав позивача та порушень з боку ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" на відправку поштової кореспонденції, адже, лише сама по собі незгода позивача із бланком талона-підтвердження не свідчить про порушення його права на листування.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінально-виконавчим кодексом України, який є складовою частиною кримінально-виконавчого законодавства України, що регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими, а також Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462 та Інструкцією з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 липня 2013 року за № 1110/23642; далі - Інструкція № 1304/5).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Положеннями ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КВК України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації. Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно з абз. 7 ч. 1, абз. 2, 4 ч. 3, абз. 11 ч. 4 ст. 107 КВК України засуджені, зокрема: мають право здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії. Засудженим забороняється вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Відповідно до ч. 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, засуджені серед іншого зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань.

Розділом IV Правил встановлено, що взаємовідносини персоналу установ виконання покарань із засудженими ґрунтуються на суворому дотриманні законності.

Мінімальні стандартні правила поводження з в`язнями Організації Об`єднаних Націй 2015 року встановлюють, що засудженим треба давати можливість спілкуватися із зовнішнім світом через регулярні проміжки часу й під належним контролем - з їхніми сім`ями або друзями, які мають бездоганну репутацію, як шляхом листування, так і безпосередньо при відвідинах.

У свою чергу Європейські пенітенціарні правила теж наголошують на тому, що засудженим треба дозволяти максимально часто спілкуватися поштою, телефоном або за допомогою інших засобів спілкування зі своїми сім`ями, іншими особами і представниками зовнішніх організацій, дозволяється також відвідування їх цими особами.

Зазначені міжнародні стандарти знайшли своє закріплення в нормах Кримінально-виконавчого кодексу України.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право давати пояснення і вести листування, а також звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами .

Згідно з частинами 1, 2 статті 113 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості.

Відповідно до ч. 4 ст. 113 цього Кодексу, кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Аналогічна норма викладена у п. 4 Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Інструкції № 1304/5 на кожного засудженого і особу, взяту під варту, інспекторами заводяться обліково-адресні картки за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, які у разі вибуття таких осіб із установ виконання покарань та слідчих ізоляторів долучаються до їх особових справ.

Уся кореспонденція, яку одержують або відправляють засуджені до позбавлення волі та особи, узяті під варту, обліковується інспектором в обліково-адресних картках окремо.

У даній справі встановлено, що підставою для звернення позивача до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо протиправності дій державної установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" слугувало те, що позивач вважає, що наявність в талонах-підтвердженнях відомостей про подання ним на відправку поштової кореспонденції "у запечатаному вигляді" не відповідає дійсності, оскільки поштова кореспонденція ним подавалась у відкритому вигляді.

При цьому з приводу викладених у даному зверненні відомостей позивачу запропоновано надати письмове пояснення, в якому він повідомив, що адміністрація державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" отримує від нього кореспонденцію і переглядає її, та видає йому талон-підтвердження в якому зазначено, що його кореспонденція не переглядалась.

Викладена позивачем у зверненні інформація стала підставою для службової перевірки, яка проведена старшим уповноваженим в ОВС відділу оперативно-розшукової роботи міжрегіонального управління майором внутрішньої служби ОСОБА_2 .

За наслідками службової перевірки складено висновок від 09.11.2020 року, що затверджений першим заступником начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції В.Бойчуком.

Згідно висновку службової перевірки встановлено, що з метою перевірки інформації щодо можливих порушень адміністрацією державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" прав засуджених на листування, було опитано ряд засуджених, які відбувають покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Опитані в своїх письмових поясненнях вказали, що фактів порушень прав засуджених на листування адміністрацією державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" не допускається.

В письмовому поясненні виконуючий обов`язки інспектора з перевірки та доставки кореспонденції оперативного відділу державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_3 зазначила, що листування засуджених, які тримаються в установі здійснюється виключно на підставі наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», а також відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1304/5 від 02.07.2013 «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах». Опитана також зазначила, що випадків порушення права на листування засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в установі не допускалось.

Із зібраних та вивчених матеріалів перевірки в діях адміністрації установи порушень чинного законодавства при прийнятті 12.10.2020 року кореспонденції від засудженого ОСОБА_1 не встановлено.

Не встановлено таких протиправних дій відповідача і в ході судового розгляду. Жодних доказів, які б свідчили про протилежне позивачем суду не надано.

Як вбачається із змісту доданого до позовної заяви копії талону-підтвердження, виданого ОСОБА_1 12.10.2020 року, про те, що посадовою особою установи ОСОБА_4 від нього прийнято для надсилання у запечатаному вигляді конверт, адресований ЦЗ МУ.

Талон особисто отриманий позивачем під підпис, без зазначення будь-яких зауважень щодо його формулювання в частині вигляду отриманої для відправки кореспонденції (а.с.16).

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що відповідач повинен доводити правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності. Водночас, позивач не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваних дій належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги щодо протиправності таких дій з боку суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, позовні вимоги в частині протиправності дій Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції при перевірці звернення ОСОБА_1 щодо порушення його прав на листування за обставинами 12.10.2020 року - задоволенню не підлягають.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Горбатюка Валерія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 травня 2021 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.