Справа № 360/1835/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1835/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач, УДМС в Луганській області), за яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління ДМС України в Луганській області щодо оформлення і видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон без: безконтактного електронного носія, присвоєння УНЗР, застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 № 719-V);

- зобов`язати Управління ДМС України в Луганській області оформити і видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон без: безконтактного електронного носія, присвоєння УНЗР, застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 № 719- V);

- зобов`язати Управління ДМС України в Луганській області у подальшому здійснювати паспортний облік ОСОБА_1 згідно з Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 № 719- V), а саме виключно за прізвищем, іменем, по-батькові (ст. ст. № 28, 294, 296 Цивільного Кодексу України), роком народження та місцем реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 25.02.2021 особисто звернулась до Управління Державної міграційної служби в Луганській області із заявою про надання адміністративної послуги щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон - без безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон».

На свою заяву, позивач отримала відповідь, викладену у листі від 04.03.2021 № Ч-53/6/4401-21/4401.03/126-21, в якому зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 360/4346/20 позивачу було відмовлено повністю у задоволенні адміністративного позову до УДМС в Луганській області про визнання протиправною відмови оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія, без застосування засобів реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 № 719-У), та зобов`язання УДМС в Луганській області оформити і видати позивачу такий паспорт відповідно до зазначеного Положення, без застосування засобів реєстру та без присвоєння унікального номеру запису в реєстрі.

Разом з тим, позивач зазначає, що перед подачею попереднього позову у заяві до територіального підрозділу ДМС було вказано те, що позивач просить оформити і видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон: без присвоєння УНЗР (у відповідності до ст. 294 Цивільного кодексу України, згідно якої передбачено право фізичної особи на використання імені у всіх сферах своєї діяльності); без безконтактного електронного носія; без обробки персональних даних (згідно ст. 32 Конституції України, по якій не допускається збір та обробка конфіденційної інформації про особу без її згоди), у зв`язку з релігійними переконаннями.

Натомість у заяві від 25.02.2021, згідно якої подано даний адміністративний позов, вказано зовсім інші підстави для його подання.

По-перше, цього разу позивач зверталася за наданням адміністративної послуги щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 № 719- V), оскільки Закон України від 20.11.2012 № 5492-УІ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» суперечить вимогам статті 22 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, і, відповідно, не підлягає застосуванню органами ДМС України.

По-друге, у заяві вказувалося, що обробка персональних даних з метою надання адміністративних послуг відбувається на підставі ч. 5 ст. 6 та п. 2 ст. 11 Закону України від 01.06.2010 р. № 2297-УІ «Про захист персональних даних». Відповідно, згода на обробку персональних даних суб`єктів звернення при отриманні адміністративних послуг законодавством України не потрібна, оскільки їх обробка необхідна для здійснення прав та виконання обов`язків у сфері надання адміністративних послуг і відбувається в рамках дозволу, наданого володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень.

Ухилення від виконання повноважень, наданих територіальним органам/підрозділам ДМС України згідно Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, об`єктивно є проявом бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що на думку позивача порушує її права, свободи та законні інтереси.

Позивач вважає, що така бездіяльність може бути оскарженою до адміністративного суду згідно ч. 1 ст. 5 КАС України: адже позивач не може реалізовувати своє конституційне право на свободу пересування, зокрема на виїзд з України за кордон, оскільки їй відмовлено в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (зі змінами).

З іншого боку, на думку позивача, оформлення і видача їй паспорта громадянина України для виїзду за кордон із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру передбачає втручання у її особисте і сімейне життя за її згодою, що є неприйнятним, оскільки об`єктивно принижує людську гідність позивача.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк.спр.27-28).

Ухвалою суду від 06.05.2021 у задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про закриття провадження у справі відмовлено (а.с.89-90).

Ухвалою суду від 06.05.2021 вирішено вважати необґрунтованим заявлений позивачем відвід судді Тихонову І.В; передати заяву про відвід судді Тихонову І.В. у справі №360/1835/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для розгляду заяви про відвід (арк.спр.91-93).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями заяву про відвід судді Тихонову І.В. у справі №360/1835/21 передано на розгляд судді Свергун І.О (арк.спр.97).

Ухвалою суду від 11.05.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді у справі № 360/1835/21 відмовлено (арк.спр.98-100).

Управління Державної міграційної служби України в Луганській області позовних вимог не визнало про що 21.04.2021 надано відзив на позовну заяву від 19.04.2021 № 4401.8-5514/44.1-21 (арк. спр. 44-57), у якому заперечувало проти позовних вимог.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач посилається на таке.

Звертаючись до УДМС в Луганській області із заявою у довільній формі від 25.02.2021 (вх. № 4-53/6/4401-21 від 25.02.2021) щодо можливості оформити паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, позивач звернулась до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян», та не надала необхідних документів для оформлення їй паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідь УДМС в Луганській області (додається) від 04.03.2021 вих. №4-53/6/4401-21/4401.3/126-21 була надана позивачу також відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

25.02.2021 надійшло звернення позивача та 04.03.2021 УДМС в Луганській області своєчасно надана обґрунтована відповідь заявниці про підстави та порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

За результатом розгляду вказаного звернення, позивача було повідомлено у строк та порядок, який визначений законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, позивач безпосередньо з приводу видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон до відповідача у встановленому законодавством порядку не зверталась, оформлення паспорта громадянина України відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Порядку, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 № 1001), розробленому та затвердженому на його виконання не здійснювала, відповідно, на думку відповідача, відсутні законні підстави визнати протиправною бездіяльність УДМС в Луганській області, а вищезазначена відповідь, по своїй суті, має виключно роз`яснювальний характер та не має для позивача ніяких правових наслідків.

Також відповідач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено «відкриття провадження з надання адміністративної послуги щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон (без безконтактного електронного носія персональних даних) - без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ», як зазначила позивач у своєму зверненні від 25.02.2021 до УДМС в Луганській області.

Відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон затвердженого іншою Постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 № 719- V на теперішній час паспорт громадянина України для виїзду за кордон містить безконтактний електронний носій.

Відповідач вважає, що відповідь УДМС в Луганській області, по своїй суті, має роз`яснювальний характер, та не має для позивача ніяких правових наслідків, у зв`язку з чим відсутні законні підстави визнати протиправною бездіяльність УДМС в Луганській області, позивач безпідставно звинувачує відповідача у бездіяльності, тому позов ОСОБА_1 від 02.04.2021 задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм чинного законодавства з 20.12.2016 органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено вказаною постановою.

Серед іншого відповідач зазначив, що відповідно до ст.8 Закону № 5492-УІ внесена до Єдиного державного демографічного реєстру інформація є конфіденційною. Нерозголошення конфіденційної інформації гарантується державою. Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься у Реєстрі, здійснюються відповідно до закону.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону № 5492-УІ виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Враховуючи вищевикладене, прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з 20 грудня 2016 року припинено, відповідно, в УДМС в Луганській області відсутні правові підстави для оформлення і видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Також відповідач зазначає, що позивач надумано та безпідставно зазначає у своєму позові, що Закони та інші нормативно-правові акти, зокрема Закон № 5492-VІ, не відповідають Конституції України, дане повноваження належить виключно Конституційному суду України, позивач не зазначає конкретно в чому полягає втручання у її особисте, тим паче у сімейне життя, яким чином принижує її людську гідність адміністративна послуга щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Заява про видачу паспорта підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Виходячи із системного аналізу норм права, видача документу, шо посвідчує особу не можлива без обробки персональних даних особи. Саме до паспортного документу і вносяться відомості про особу, за допомогою яких особу можливо ідентифікувати (ШБ, дата народження, місце народження, місце реєстрації, РНОКПП тощо), тобто персональні дані.

На теперішній час відповідно до норм чинного законодавства України з 20.12.2016 територіальні органи та підрозділи Державної міграційної служби України здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено вказаною постановою, відповідно, в УДМС в Луганській області відсутні правові підстави для оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують протиправну бездіяльність УДМС в Луганській області щодо не оформлення ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Вважає, що УДМС в Луганській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та на виконання завдань, передбачених законодавством України, а права позивача ніяким чином не порушені, тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Також відповідач зазначив, що позивачем у позові викладено інформацію та відомості, які взагалі не стосуються заявлених позовних вимог, зокрема, щодо процедури прийняття Закону № 5492-УІ, Закону України «Про регламент Верховної Ради України», витяги з даного Регламенту, пояснювальні записки до законопроекту «Про Єдиний державний демографічний реєстр», Фінансово-економічне обґрунтування даного Закону, порядок реєстрації законопроектів, аналіз додаткових витрат з Державного бюджету України щодо Закону № 5492-УІ, Висновки Комітетів Верховної Ради України; позивач здійснює особистий аналіз УНЗР та організаційних засад створення і функціонування ЄДДР, складу електронної системи охорони здоров`я, аналізує чи здійснюють суб`єкти господарювання у сфері продажу товарів та послуг, які використовують платіжні термінали, обробку персональних даних та аналізує базу персональних даних, що містяться в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків тощо.

Враховуючи вищевикладене, УДМС в Луганській області вважає, що діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та на виконання завдань, передбачених законодавством України, а права позивача ніяким чином не порушені, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погодившись із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач 28.04.2021 надала до суду відповідь на відзив (арк. спр. 78-85), у якому, зазначив обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлені такі обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 07.09.2004 Рубіжанським МВ УМВС України у Луганській області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 (арк. спр. 16).

25.02.2021 позивач звернулась до УДМСУ в Луганській області із заявою довільної форми (арк. спр. 17-18, 59-60) у якій просила:

надати зразок формуляра (заяви), заповнення якого разом із поданням необхідних документів буде підставою для відкриття провадження з наданням необхідних документів з надання позивачу адміністративної послуги щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон (без безконтактного електронного носія персональних даних) - без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503;

надати реквізити, із зазначенням суми для сплати державного мита за оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон (без безконтактного електронного носія персональних даних) - без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон затвердженого постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503;

оформити на ім`я ОСОБА_1 та видати їй паспорт громадянина України для виїзду за кордон (без безконтактного електронного носія персональних даних) - без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон затвердженого постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503.

Обґрунтовуючи підстави звернення до відповідача із цією заявою, позивач зазначила, що оскільки Закон України від 20.11.2012 № 5492-УІ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» суперечить вимогам статті 22 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, і, відповідно, не підлягає застосуванню органами ДМС України. Також в заяві вказано, що обробка персональних даних з метою надання адміністративних послуг відбувається на підставі ч. 5 ст. 6 та п. 2 ст. 11 Закону України від 01.06.2010 № 2297-УІ «Про захист персональних даних». Відповідно, згода на обробку персональних даних суб`єктів звернення при отриманні адміністративних послуг законодавством України не потрібна, оскільки їх обробка необхідна для здійснення прав та виконання обов`язків у сфері надання адміністративних послуг і відбувається в рамках дозволу, наданого володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 , відповідач листом від 04.03.2021 № Ч-53/6/44014-21/4401.3/126-21 відмовив позивачу у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія у зв`язку з відсутністю законних підстав для такого оформлення. Свою відмову відповідач мотивував тим, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 360/4346/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УДМСУ в Луганській області про визнання протиправною відмови оформити та видати позивачці паспорт громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного носія, без застосування засобів реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1922 № 2503-ХІІ, та постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 № 719-V, та зобов`язання УДМС в Луганській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до зазначеного положення, без застосування засобів реєстру та без присвоювання унікального номеру запису в реєстрі, відмовлено повністю. Дане рішення набрало законної сили 16.01.2021, підлягає виконанню (арк. спр. 19,62).

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 за № 5492-VІ (далі Закон № 5492-VІ ), Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 № 152 (далі Постанова № 152) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року № 1001), Порядком отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 669 (далі Порядок 669) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 № 628).

Статтею 24 Конституції України визначено, що всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом та не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до абзацу першого частини 1 ст. 4 Закону України № 5492-VІ єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями абзацу третього ч.1 ст. 4 Закону України №5492-VI визначено, що єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Частиною 3 статті 13 Закону зазначено, що паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Нормами частин 1, 2, 5 ст. 15 Закону України № 5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Частиною 4 статті 22 Закону №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Згідно частини 7 статті 22 Закону № 5492-VI до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація:

1) назва держави;

2) назва документа;

3) тип документа;

4) код держави;

5) номер документа;

6) ім`я особи;

7) громадянство;

8) дата народження;

9) унікальний номер запису в Реєстрі;

10) стать;

11) місце народження;

12) дата видачі документа;

13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код);

14) дата закінчення строку дії документа;

15) відцифрований образ обличчя особи;

16) відцифрований підпис особи;

17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

Відповідно до частини другої статті 15 та частини другої статті 22 Закону України № 5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.05.2014 №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 № 1001) «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 152 паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

Також пунктами 12, 13, 14 Постанови № 152 передбачено внесення інформації до Єдиного демографічного реєстру (далі реєстр), яке здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС та відомчої інформаційної системи МЗС (далі - відомчі інформаційні системи).

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон:

1) прізвище, власне ім`я та по батькові (далі - ім`я);

2) дата народження;

3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село);

4) стать;

5) дата та підстави набуття громадянства;

6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності);

7) відцифрований образ обличчя особи;

8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування;

9) відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку);

10) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, номер квартири);

11) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти;

12) реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон;

13) відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження);

14) відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати;

15) дата заповнення заяви-анкети.

Частиною 2 Порядку № 669 визначено, що у разі оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа особи, якій надано додатковий захист, картки мігранта отримуються відцифровані відбитки пальців рук і вносяться до Реєстру.

Виходячи із системного аналізу норм права, суд зауважує, що оформлення, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від того містить або не містить безконтактний носій) неможливо без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач 07 липня 2020 року зверталась до Управління ДМС України в Луганській області із заявою про оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон без реєстрації в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - ЄДДР), що не містить безконтактного електронного носія з біометричними даними, без присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі (далі-УНЗР) та обробки персональних даних. Мотивація відмови від біометричного паспорту полягала в тому, що позивач сповідує православну віру та є парафіянкою Української Православної Церкви Московського патріархату (Свято-Успенського храму м. Рубіжне) з 2009 року, тобто релігійні переконання.

В проханні позивача УДМС в Луганській області відмовила.

Вважаючи дії УДМСУ в Луганській області неправомірними, та такими, що суперечать Конституції України та порушують власне право на ім`я, свободу світогляду та віросповідання, недоторканість, здоров`я, честь та гідність, невтручання в особисте та сімейне життя, позивач звернулась до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до УДМСУ в Луганській області в якому просила:

- визнати противоправною відмову відповідачу оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон позивачу, що не містить безконтактного електронного носія, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та Постановою Верховної Ради від 23 лютого 2007 року № 719-У (без змін, внесених згідно закону № 5492);

- зобов`язати відповідача оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон позивачу відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та Постановою Верховної Ради від 23 лютого 2007 року № 719-У (без змін, внесених згідно закону № 5492), без передачі даних про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування та присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, з можливостю вклеювання фотокартки;

- зобов`язати відповідача у подальшому здійснювати паспортний облік позивача згідно з Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановами Верховної Ради № 2503-ХІІ та № 719-У (без змін, внесених згідно закону № 5492), а саме виключно за прізвищем, іменем, по-батькові (ст. ст. № 28, 294, 296 Цивільного Кодексу України), роком народження та місцем реєстрації.

У справі № 360/4346/20 позов мотивований тим, що позивач 07 липня 2020 року звернулася до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон без реєстрації в Єдиному державному демографічному реєстрі, що не містить безконтактного електронного носія з біометричними даними, без присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі та обробки персональних даних. Листом від 17.07.2020 № Ч-259/6/4402-20/4401.3/10253-20 відмовлено у видачі видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон без реєстрації в Єдиному державному демографічному реєстрі з огляду на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Згідно п. 4 даної постанови прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20 грудня 2016 року припиняється.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 360/4346/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Не вважаючи за потрібне оскаржувати дане рішення суду, позивач повторно звернулась до УДМСУ в Луганській області із заявою від 25.02.2021, в якій просила видати їй паспорт громадянина України для виїзду за кордон без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, у відповідності з Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (арк.спр.17-18).

Вищевказана заява була обґрунтована тим, що оскільки Закон України від 20.11.2012 № 5492-VІ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» суперечить статті 22 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 відповідно він, не підлягає застосуванню органами ДМС України.

Також в заяві вказано, що обробка персональних даних з метою надання адміністративних послуг відбувається на підставі ч. 5 ст. 6 та п. 2 ст. 11 Закону України від 01.06.2010 № 2297-УІ «Про захист персональних даних». Відповідно, згода на обробку персональних даних суб`єктів звернення при отриманні адміністративних послуг законодавством України не потрібна, оскільки їх обробка необхідна для здійснення прав та виконання обов`язків у сфері надання адміністративних послуг і відбувається в рамках дозволу, наданого володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень.

Разом з тим, розглянувши вказану заяву, відповідач відмовив позивачці у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру з тих підстав, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 360/4346/20, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УДМСУ в Луганській області про визнання протиправною відмови оформити та видати позивачці паспорт громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного носія, без застосування засобі реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1922 № 2503-ХІІ, та постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 № 719-V, та зобов`язання УДМС в Луганській області оформити та видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до зазначеного положення, без застосування засобів реєстру та без присвоювання унікального номеру запису в реєстрі, відмовлено повністю.

Зазначив, що в УДМС в Луганській області відсутні законні підстави для оформлення позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія (арк.спр.19).

З даного приводу, суд акцентує увагу на тому, що заява позивача від 25.02.2021 про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, подано з інших підстав, а саме як зазначено вище обґрунтовуючи те, що відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою ВР України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, оскільки Закон України від 20.11.2012 № 5492-VІ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянина України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» суперечить вимогам статті 22 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, а згода на обробку персональних даних суб`єктів звернення при отриманні адміністративних послуг законодавством України не потрібна, оскільки їх обробка необхідна для здійснення прав та виконання обов`язків у сфері надання адміністративних послуг і відбувається в рамках дозволу, наданого володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень, ніж заяву з якою звертався позивач від 07.07.2020, яка була предметом розгляду у справі № 360/4346/20.

За таких обставин, суд вважає відмову територіального органу державної міграційної служби (без надання відповідної оцінки) у видачі паспорта позивачу громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з тих підстав, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 360/4346/20 ОСОБА_1 відмовлено, зокрема у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до зазначеного положення, без застосування засобів реєстру та без присвоювання унікального номеру запису в реєстрі, передчасною та протиправною.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 у справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд дійшов висновку, що правильним та ефективним способом порушеного права буде визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у оформленні позивачці паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з підстав, викладених у листі від 04.03.2021 № Ч-53/6/44014-21/4401.3/126-21 та як наслідок зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2021 щодо оформлення та видання на ім`я позивача паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2021 щодо оформлення та видання на ім`я позивача паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, позовна вимога про зобов`язання Управління ДМС України в Луганській області у подальшому здійснювати паспортний облік ОСОБА_1 згідно з Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (в редакції від 23.02.2007 № 719-V), а саме виключно за прізвищем, іменем, по-батькові (ст. ст. № 28, 294, 296 Цивільного Кодексу України), роком народження та місцем реєстрації не підлягає задоволенню, як передчасна.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Гарнага проти України" від 16.08.2013 року зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ).

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушеного права позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір згідно з квитанцією від 02 квітня 2021 року у сумі 908 грн (арк. спр. 15).

Позовна заява містила три вимоги немайнового характеру, дві з яких підлягають частковому задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/не задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат у розмірі 605,34 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області (код за , місцезнаходження: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, б. 12) про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Луганській області щодо відмови у оформлені і видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з підстав, викладених у листі від 04.03.2021 № Ч-53/6/44014-21/4401.3/126-21.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 про оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,34 грн (шістсот п`ять гривень 34 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов