Справа № 160/4097/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року Справа № 160/4097/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
19.03.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправними бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком, як колишньому працівнику органів внутрішніх справ;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком, як колишньому працівнику органів внутрішніх справ і маючого на момент звернення загальний військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2263-ХІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/4097/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 р. витребувано від відповідача також інформацію про перебування ОСОБА_1 на обліку в пенсійному фонді; належним чином завірену копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та інформацію про вид призначеної та отримуваної пенсії.
20.04.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. ОСОБА_1 відповідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522, не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та не отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Щодо призначення пенсії. Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Враховуючи той факт, що на момент звільнення зі служби позивач не досяг 45-річного віку та не мав страхового стажу 25 років, для призначення пенсії за вислугу років підстави відсутні. Зважаючи на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, а отже позовні вимоги є не обґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Частиною 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із паспортом № НОМЕР_1 від 10.02.2020 р. є громадянином України (а.с.7).
Згідно із записами в трудовій книжці (а.с.11-12) ОСОБА_1 з 15.10.1980 по 20.08.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ (12 років 10 місяців 05 днів безперервно).
Відповідно до довідки від 25.02.2017 р. №18/4-Т-7, виданої Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.10.1980. Звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 «ж» (за власним бажанням) з 20.08.1993 р. (а.с.10).
14.06.2006 р. позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління МВС України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України із вимогами визнати незаконною відмову в нарахуванні пенсії за вислугу років та зобов`язання нарахувати і виплатити пенсію (адміністративна справа №2-а-144/07).
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2007 р. у справі №2-а-144/07 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2007 р. у справі №2-а-144/07 залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2007.

14.05.2020 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пільгової пенсії за віком, як колишньому працівнику органів внутрішніх справ і маючого на момент звернення за нарахуванням мені пенсії загальний стаж більш 25 років, з яких 12 років 10 місяців 5 днів служби в органах внутрішніх справ, і у віці 50 років, для переведення з одного виду пенсії на інший Пенсійним фондом в Російській Федерації (а.с.25-27).

Листом від 27.05.2020 р. за №8948-9210/Т-02/8-0400/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивачу про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

Означене рішення відповідача обґрунтоване наступним.

«Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Враховуючи той факт, що на момент звільнення зі служби Ви не досягли 45-річного віку та не мали страхового стажу 25 років, для призначення пенсії за вислугу років підстави відсутні».

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону № 2262-XII.

Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності інших обов`язкових показників.

Суд враховує, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належить громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у рішенні № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом України у постановах від 06.02.2012 р. у справі №21-322а11, від 25.09.2012 р. у справі №21-230а12.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ в редакції, що діяла в період виникнення права у позивача на пенсію (з 01.08.2002 р. по 29.04.2006 р.) право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній.

Судом встановлено, про що відсутній спір між сторонами, позивач 03.02.2006 року звернувся до УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у відповідності до ст. 12 п. «б» Закону №2262-ХІІ, тобто у момент виникнення такого права.

03.03.2006 року позивачу направлено відповідь, в якій йому було відмовлено в призначенні пенсії на підставі п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», введеного в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року у зв`язку з тим, що не мав 25 років страхового стажу на момент звільнення та був звільнений у віці до 45 років.

Позивач оскаржив відмову у призначенні пенсії в судовому порядку.

Судом враховано, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2007 р. у справі №2-а-144/07 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління МВС України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України про визнання незаконною відмову в нарахуванні пенсії за вислугу років та зобов`язання нарахувати і виплатити пенсію (адміністративна справа №2-а-144/07) - відмовлено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2007 р. у справі №2-а-144/07 залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2007.

Отже, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2007 р. у справі №2-а-144/07 набуло законної сили та є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межам.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому рішенні у справі №2-а-144/07 судом зроблено висновок про те, що на день звільнення з ОВС позивач не мав 25 років страхового стажу та не досяг 45 річного віку, тому відмова у призначенні пенсії відповідає вимогам чинного законодавства. На момент надання відповіді щодо відмови в призначенні пенсії ст. 12 «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб діяла саме в редакції від 04.07.2004. 15.12.2005 року, підстав для задоволення вимог позивача на підставі ст. 12 п. «б» в редакції Закону 2263-ХІІ від 09.04.92 року зі змінами та доповненнями не вбачається.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що спірні правовідносини щодо права позивача на пенсію за вислугу років у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ у момент виникнення права на її призначення вже було предметом розгляду у справі №2-а-144/07 і рішення набуло законної сили, підстави для задоволення позовних вимог, заявлених у даній справі, відсутні.

Посилання позивача на судову практику, що виникла після винесення судових рішень у справі №2-а-144/07, не враховується судом, оскільки не може бути підставою для перегляду рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили за нововиявленими обставинами.

Завдання адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій, що оскаржуються.

Враховуючи, що оскаржувані дії відповідача щодо права на пенсію за вислугу років у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ у момент виникнення права на її призначення вже було предметом розгляду у справі №2-а-144/07 і рішення набуло законної сили, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 РозділуПерехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений 19.05.2021 р.

Суддя О.С. Рябчук