Справа № 759/5040/21
Суддя: Твердохліб Ю. О.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5040/21

пр. № 2-а/759/136/21

18 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря Кушнірчук А.Р.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітана ОСОБА_2 , Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до начальника 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітана ОСОБА_2 , Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 148557 від 09.03.2021 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України, провадження у справі закрити та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № 148557 від 09.03.2021, складеною начальником 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітаном Ролінським Я.Р, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Вважає, що вказана постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, 01.03.2021 позивач виїхав з України до Росії до своєї рідної дочки, 04.03.2021 року в`їхав з Новочеркаська (Росія) до м. Свердловськ Луганської області, яка є тимчасово окупованою територією з метою відвідати кладовище де поховані його батьки. Незважаючи на те, що на теперішній час у громадян України відсутня можливість вільного перетину лінії розмежування через контрольні пункти в`їзду-виїзду зі сторони тимчасово окупованих територій, начальником 1 віпс ВПС «Станиця Луганська» старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітаном ОСОБА_2 все одно була складена постанова № 148557 від 09.03.2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, без з`ясування обставин, що мають значення для справи та без урахування пояснень позивача.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

21.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов від начальника 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітана Ролінського Я.Р, у якому він з позовом не згодний, просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Зазначає, що ним було винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-2 КУпАП у зв`язку з порушенням останнім порядку в`їзду на тимчасово окуповану частину територію України та виїзду з неї в межах у Донецької та Луганської областях. Про вказані порушення дізнався з пояснень позивача. Вказує про те, що жодних порушень при складанні постанови допущено не було, оскільки рішення було прийнято уповноваженою на те посадовою особою та згідно з нормами діючого законодавства.

22.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов від начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Петріва Ю. у якому він з позовом не згодний, просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітана Ролінського Я.Р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином справа розглядається, у відповідності до ч. 5 ст. 262 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Судом встановлені такі обставини.

У період з 01.03.2021 по 09.03.2021 року ОСОБА_1 здійснив в`їзд до тимчасово окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

З постанови у справі про адміністративне правопорушення від 09.03.2021 року, винесеної начальником 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітаном ОСОБА_2 вбачається, що 09.03.2021 року о 15.15 год. під час перетину лінії розмежування прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який 01.03.2021 року здійснив виїзд з контрольованої території України до території Російської Федерації через пункт пропуску «Гоптівка» та 09.03.2021 року позивач здійснив в`їзд до контрольованої території України з тимчасово окупованої території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду КПВВ «Станиця Луганська». У період з 01.03.2021 року по 09.03.2021 року ОСОБА_1 не здійснював в`їзд до тимчасово окупованої території у визначений законодавством спосіб і не проходив контроль в`їзду-виїзду на вихід до тимчасово окупованої території України, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В матеріалах справи про адміністративні правопорушення наявне пояснення ОСОБА_1 написане ним власноруч, в якому він підтвердив дані викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення, надав конкретну дату та напрямок руху потрапляння на тимчасово окуповану територію України, де зазначив що здійснив в`їзд до тимчасово окупованої території України на напрямку н.п. Гуково (Російська Федерації) - н.п. Червнонопартизанськ (ТОТ).

Відповідно в його діях вбачається порушення вимог частини першої статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та п. 3 та абз. 1 п. 6 «Порядку в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №815, тобто скоєне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн (а.с. 6).

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, який визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 затверджено перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей.

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Положеннями п. 3, ч. 1 п. 9 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затверджене постановою KM України від 18.08.2010 № 751, встановлено, що у разі виникнення потреби у створенні умов для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю осіб, транспортних засобів, вантажів і товарів, зберігання транспортних засобів, використання розвантажувально-навантажувальної та іншої спеціалізованої техніки, застосування технічних і спеціальних засобів митного контролю, використання яких у пунктах пропуску обмежене або неможливе, на території окремих залізничних станцій, аеропортів (аеродромів), морських і річкових портів та на території, що суміщається з їх акваторіями, за рішенням Кабінету Міністрів України можуть створюватися пункти контролю (далі - пункт контролю). Пункти контролю, на які поширюється дія цього Положення, можуть функціонувати самостійно або для забезпечення діяльності у відповідних пунктах пропуску.

Відкриття, закриття (тимчасове закриття) пунктів пропуску та пунктів контролю здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Розпорядженням від 18.02.2015 № 106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, з яких 1 міжнародний, 4 міждержавних та 18 місцевих на кордоні з Російською Федерацією, зокрема дані рішення стосуються пунктів пропуску (пунктів контролю) «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк», «Должанський», «Червона Могила», «Ізварине», «Красна Талівка», «Юганівка», «Герасимівка», «Петрівка», «Луганськ».

З вищевикладеного вбачається, що в Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділені території місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 2031 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України врегульовано Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року № 898, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1729/24261 (із змінами).

Пунктом 3 цієї Інструкції встановлено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП та накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону, командири загонів морської охорони та їх заступники; начальники відділів прикордонної служби та їх перші заступники; коменданти оперативно-бойових прикордонних комендатур та їх перші заступники; -начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, відділень (груп) дільничних інспекторів прикордонної служби, відділів спеціальних дій на воді) та командири кораблів, катерів і дивізіонів, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів; старші змін прикордонних нарядів, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, складання та підписання оспорюваної постанови № 148557 від 09.03.2021 року здійснювались начальником 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшим прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітаном ОСОБА_2 , тобто уповноваженою на те особою.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Не погоджуючись з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності позивач зокрема, вказує на те, що посадовою особою не були взяті до уваги те, що на теперішній час у громадян України відсутня можливість вільного перетину лінії розмежування через контрольні пункти в`їзду-виїзду зі сторони тимчасово окупованих територій через блокування з боку самопроголошених органів.

Проте, наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 затверджено перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей з яким позивач повинен був ознайомитись до перетину кордону. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Місто Свердловськ Луганської області є тимчасово окупованою територією, позивач про це знав, а тому посилання на відсутність можливості вільного перетину лінії розмежування через контрольні пункти в`їзду-виїзду, на думку суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності.

Крім того, суд враховує, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст.ст. 256, 280 КпАП України, вважає, що посадовою особою повністю були з`ясовані усі обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем вимог статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII від 18.01.2018 р., а саме: порушив порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, а відтак вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення необґрунтованими.

Зібрані посадової особою докази про вчинення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що він вимушений був перетнути лінію розмежування поза контрольним пунктом в`їзду - виїзду на територію тимчасово окупованої території, а тому не підлягає адміністративній відповідальності, суд не приймає до уваги, оскільки зі ст. 18 КУпАП вбачається, що під крайньою необхідністю маються на увазі дії, направлені на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Проте, позивачем не надано беззаперечних доказів того, що його дії були пов`язані саме з цими обставинами.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями КУпАП, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,9,10,73-77,139,241-246,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до начальника 1 відділення інспекторів прикордонної служби ВПС «Станиця Луганська» старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзд-виїзд «Станиця Луганська» капітана ОСОБА_2 , Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Твердохліб