Справа № 826/15411/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Чаку Є.В.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Коваль Олександри Андріївни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року, суддя Літвінова А.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту патрульної поліції від 15.08.2018 року №789 в частині звільнення інспектора роти №2, батальйону №2 Управління патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1; зобов`язання Департамент Національної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора роти №2, батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - Коваль Олександра Андріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, згідно витягу з наказу від 15.08.2018 №789 о/с "По особовому складу", відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора №2 батальйону №2 звільнено зі служби в поліції по Управлінню патрульної поліції в Одеській області.

Підставою зазначено наказ Департаменту патрульної поліції від 31.07.2018 №1036.

Згідно з наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 31.07.2018 №1036 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 1 та 2 частини першої статті 18, пунктів 1,2,3,5,7,10,11 частини першої статті 23 та статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, пункту 1,3,4,9,10,11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", на підставі пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" інспектора №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Позивач вважаючи протиправним наказ від 15.08.2018 №789 о/с звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Спеціальним актом вищої юридичної сили в системі загального законодавства та визначає особливий порядок звільнення у межах спірних правовідносин, є Закон України "Про Національну поліцію", а тому їх положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №826/9400/16 (адміністративне провадження №К/9901/15509/18)

Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України; Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII); Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону №580-VIII регламентовано, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов`язки поліцейського визначені статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до вимог якої останній зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Статтею 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Пунктом 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 23 грудня 2015 року №901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" законодавець поширив на поліцейських дію Дисциплінарного статуту до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції". Закон України від 15 березня 2018 року №2337-VIII "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" набрав чинності 7 жовтня 2018 року.

Частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту визначає поняття "службова дисципліна" як дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з частиною другою цієї ж статті службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається:

створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу;

набуттям високого рівня професіоналізму;

забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності;

дотриманням законності і статутного порядку;

повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності;

вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей;

забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту;

умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу;

належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Визначення дисциплінарного проступку міститься у статті 2 Дисциплінарного статуту та означає невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, серед іншого: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють тощо.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно абзацу 7 статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 №230 (надалі - Інструкція №230) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230 (надалі - Інструкція №230) службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Відповідно до пункту 6.3.5, пункту 6.3.6 Інструкції №230, особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування має право: за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України. Оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року №893 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807; далі - Порядок №893).

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №893 проведення службових розслідувань у Національній поліції України службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно із пунктом 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Розділом VI Порядку №893 встановлено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. Висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії. Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, передбачає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Аналіз статей 1, 2 Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку про те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з частинами другою та третьою 77 Закону України "Про Національну поліцію" Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Департаменту патрульної поліції від 13.06.2018 №2645 "Про призначення та проведення службового розслідування", призначено службове розслідування з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки інформації стосовно можливого вчинення корупційних діянь інспектором роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку службового розслідування від 12.07.2018 затвердженого т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції Білошицьким О.Г. , ході службового розслідування було встановлено наступні обставини: " 10.05.2018 приблизно о 01 год 00 хв за адресою: вул. Одарія, 2, м. Одеса, прибув екіпаж патрульної поліції, у якому перебував поліцейський ОСОБА_1 . Під час з`ясовування обставин виклику одна зі сторін попросила поліцейських представитись, показати службове посвідчення, але поліцейський не менше п`яти раз відмовився представитись. Після того, як поліцейські поїхали з місця подій, водій маршрутного таксі зателефонував на лінію " 102" та повідомив, що поліцейські, що приїжджали на виклик, забрали у нього документи та вимагають 1500 (одну тисячу п`ятсот гривень) 00 коп., після чого повернуть документи.

Зі слів водія маршрутки, на цей виклик приїхало два патрульних автомобіля. Один з вказаних автомобілів мав державний номерний знак НОМЕР_1 , та стояв недалеко, інший патруль під`їхав до заявника і викинув з автомобіля документи заявника. Уся ця ситуація образила поліцейських, у той час, а саме о 05 год 00 хв. вони виставили екіпажі патрульної поліції за наказом ОСОБА_1 за адресою: вул. Одарія, 2, м. Одеса, біля "СТО", для того, щоб наказувати всіх водіїв маршрутних таксі, що виїжджають з вказаного "СТО" з метою виходу на керівника цього автотранспортного підприємства було складено більше чотирьох постанов про адміністративне правопорушення. Крім цього, одна постанова, складена 09.05.2018 інспектором Цуцкірідзе М.О., а друга інспектором Ярославським Д.І. 10.05.2018 о 10 год 35 хв. на думку ОСОБА_4 винесені з підробкою дати і часу.

У подальшому, ОСОБА_1 попросив водіїв маршрутних таксі зв`язати його з їх керівництвом і, якщо керівництво не хоче, щоб постанови складались одна за іншою, то щоб останні зв`язались з ним. Після цього власник маршрутних таксі зв`язався з ОСОБА_1 , у розмові останній намагався взнати хто вимагав п`ять раз представитись. Власник маршрутки передав телефон ОСОБА_1 директору "СТО". Через деякий час директор зателефонував ОСОБА_5 , щоб дізнатись що той хоче, у відповідь ОСОБА_1 повідомив, що хоче зустрітись і врегулювати конфлікт, який мав місце 10.05.2018.

Наступного дня ОСОБА_1 прийшов на зустріч з директором "СТО" за адресою: вул. Одарія, 2. Під час розмови ОСОБА_1 вказав на те, що вчора поведінка директора "СТО" образила його та комбата ОСОБА_6 . Також ОСОБА_1 сказав, щоб врегулювати конфлікт, потрібно пофарбувати капот автомобіля ОСОБА_6 . Також, ОСОБА_1 , користуючись службовим положенням, запропонував свої послуги в якості перевірки автомобілів за базою даних в обмін на подальшу дружбу та ремонт ходової частини та двигунів, які буде привозити.".

Комісією зі службового розслідування було встановлено, що позивач під час несення служби 21.05.2018 спільно з інспектором роти №4 батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Жулаєм Олексієм Леонідовичем та 29.05.2018 Спільно з інспектором роти №4 батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Денежко Олександром Валерійовичем , займалися вирішенням особистих питань щодо лакофарбових робіт автомобіля Hyundai Tucson, номерний знак НОМЕР_2 , який належить тимчасово виконуючому обов`язки командира батальйону №2 управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержанту поліції ОСОБА_6 . Зазначені дії негативно впливають на виконання обов`язків, покладених Законом України "Про Національну поліцію" на Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. Водночас інформація щодо вказаної події була поширена громадянами на відеохостингу "Youtube", що в свою чергу негативно вплинуло на репутацію та рівень довіри до органів Національної поліції України.

Висновком службового розслідування від 12.07.2018, затвердженим т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Білошицьким О.Г. 13.07.2018. вказано, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18, пунктів 1, 2, 3, 5, 7, 10, 11 частини першої статті 23 та статті 64 Закону України "Про Національну поліцію", розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, пункту 1, 3, 4, 9, 10, 11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", на підставі пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", за необхідне звільнити позивача зі служби в поліції.

У зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного наказом від 31.07.2018 №1036 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", наказом Департаменту патрульної поліції від 15.08.2018 №789 о/с (по особовому складу) позивача було звільнено зі служби в поліції.

Під час службового розслідування комісією було опитано позивача та надано можливість надати свої пояснення з приводу причин службового розслідування.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не спростував в ході розгляду справи обставин стосовно вирішення ним особистих питань щодо лакофарбових робіт автомобіля Hyundai Tucson, номерний знак НОМЕР_2 , під час несення служби 21.05.2018 та 29.05.2018, тоді як такі обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування та відповідними відеозаписами, розповсюдженими в мережі Інтернет, та приєднаними до матеріалів справи.

Отже, всі вищезазначені обставини свідчать про порушення позивачем службової дисципліни.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було досліджено як доказ відеозапис події, яка стала підставою для проведення службового розслідування.

Доказів того, що відеозапис є змонтований, позивач до суду не надав.

Не було надано до суду апеляційної інстанції таких доказів позивачем або ж його представником

Як встановив суд першої інстанції, при перегляді вказаних відеозаписів наданих відповідачем, не вбачається спотворення порядку та логічної послідовності викладеної інформації в кожному окремо взятому сюжеті.

До пояснень представника позивача про те, що її довіритель зняв його зустріч з керівником СТО на боді-камеру, колегія суддів відноситься критично з огляду на те, що така зустріч, як зазначила представник позивача, була в обідню перерву, не пов`язана з службовою діяльністю позивача, а отже останній не мав правових підстав для проведення такої фіксації.

Окрім того, колегія суддів враховує, що в ході апеляційного розгляду представником позивача не надано обґрунтованих пояснень часу та мети проведення позивачем такої відеофіксації, з урахуванням доводів представника позивача, що домовлявся він з керівником СТО про покраску автомобіля як приватна особа у свій вільний час.

Також колегія суддів звертає увагу, що в ході апеляційного розгляду справи представник позивача не змогла надати обґрунтованих пояснень правомірності дій позивача, або ж відсутності події, яка встановлена висновком службового розслідування, лише пославлась на те, що відеозапис з Інтернет ресурсу є змонтованим та, що з плином часу позивач не пам`ятає точно обставин тієї події.

Також суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги доводи позивача про те, що до нього необґрунтовано застосовано крайній захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки встановлені в ході розгляду справи обставини правопорушення свідчать про співмірність застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення вчиненому правопорушенню. Окрім того, норми чинного законодавства не встановлюють необхідності послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року №К/9901/51279/18.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати поведінки, яка ганьбить звання працівника поліції або підриває авторитет поліції, інших відносин, які носять протиправний характер.

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №440/2305/19 (адміністративне провадження №К/9901/2816/20).

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повновжень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи наказ про звільнення позивача зі служби, діяв обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відсутні підстави і для поновлення позивача на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки наказ про звільнення позивача і служби є законним та обгрунтованим, прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства України.

Окрім того, зазначені позовні вимоги є похідними від вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність процесуальних порушень з боку суду, а саме неповідомлення належним чином позивача та його представника про час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача була ознайомлена з матеріалами справи 29.10.2020 року про що свідчить її заява (а.с.159).

У матеріалах справи (а.с.152) знаходиться довідка відповідно до якої у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 09 квітня 2020 року фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а суд, відповідно до прийнятої в судовому засіданні ухвали, продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Отже, представник позивача, ознайомлюючись з матеріалами справи, достовірно знала про перехід суду щодо розгляду справи у письмове провадження.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи, у випадках, встановлених цим законом.

Згідно ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явились в судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідаення, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Із матеріалів справи убачається, що представник позивача та відповідача в судове засідання 09 квітня 2020 року не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Зокрема, представник позивача Коваль О.А. особисто 27 лютого 2020 року поставила свій підпис у розписці про призначення розгляду справина 09 квітня 2020 року (а.с.146).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушень судом норм процесуального законодавства щодо неналежного повідомлення позивача або ж його представника про час та місце розгляду справи та розгляд справи у відсутності позивача, який не був повідомлений про розгляд справи, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення з підстав порушення судом норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги в частині ненадання відповіді на запити представника позивача не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Коваль Олександри Андріївни залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Чаку Є.В.

Постанову виготовлено: 19 травня 2021 року.