Справа № 560/6586/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/6586/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лабань Г.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

17 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 липня 2016 року та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби та компенсацію за неотримане речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 липня 2016 року та індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби та компенсацію за неотримане речове майно.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 липня 2016 року та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби та компенсацію за неотримане речове майно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 липня 2016 року та індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби та компенсацію за неотримане речове майно.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Виходячи з приписів ст.311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 12 листопада 2016 року.

28 липня 2016 року ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 210 від 28 липня 2016 року та звільнено у запас з військової служби.

Під час звільнення позивачеві не було здійснено виплату: грошової компенсації за дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2016 року, індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, компенсації за неотримане речове майно.

Позивач вважаючи, що має право на такі виплати звернувся до відповідача з вимогою про виплату, однак на момент подання позову до суду відповідь позивачем так і не було отримано, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом

Згідно з довідкою № 191-фс від 28.10.2020 р., виданою Військовою частиною 2738ю. з січня 2016 року по 28 липня 2016 року ОСОБА_2 індексація не виплачувалася.

Згідно з довідкою № 226 від 28.10.2020 р., виданою Військовою частиною НОМЕР_3 , у період з 11 червня 2015 року по 28 липня 2016 рок позивачу додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не надавалась

Згідно з довідкою №776 від 30.10.2020 р., виданою Військовою частиною НОМЕР_3 , у ОСОБА_2 немає належних правових підстав на компенсацію за недоотримане речове майно, оскільки пунком 17 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232 (надалі - Інструкція № 232) передбачено, що мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно позовних вимог в частині не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазнає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».

На підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

При цьому, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів.

Як встановлено судом першої інстанції, в позивач перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , однак відповідач не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, що є порушенням вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що індексація грошового забезпечення не була проведена у встановлений Законом №1282-XII строк, що є порушенням права позивача, а тому є підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015, 2016 рік, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що військовослужбовець, який під час проходження військової служби не використав додаткову відпустку, право на яку він мав відповідно до закону, при звільненні його з військової служби має право на виплату грошової компенсації за всі невикористані дні такої відпустки.

Тобто, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, відповідач протиправно не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому рішення у зразковій справі № 620/4218/18, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 (провадження № 11-550заі19). Серед іншого, у цій постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, частиною третьою статті 291 КАС України передбачено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

В силу вимог процесуального закону врахування судом правових висновків Верховного Суду, зокрема тих, що викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, є обов`язковим.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015, 2016 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно виплати компенсації за неотримане речове майно, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби,) продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

До 04 березня 2016 року було чинним Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444.

Пунктом 27 цього Положення передбачалось, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Разом з тим, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, наведений пункт Положення не підлягав застосуванню, оскільки суперечив нормам Закону № 2011-XII.

22 березня 2016 року набув чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.

За змістом названого Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

Крім того, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, передбачена безпосередньо Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців» №567-VIII від 01.07.2015, та вона є соціальною гарантією, що забезпечує реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Таким чином, із аналізу норм статті 9-1 Закону №2011-XII, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, слідує що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно мають військовослужбовці за контрактом, а на військовослужбовців призваних по мобілізації дана норма не поширюється.

З цього приводу суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року №111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» установлено, що з 18 березня 2014 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Враховуючи наведене, позивач, як особа, призвана на військову службу за частковою мобілізацією, є військовослужбовцем та на нього поширюються всі права та пільги для військовослужбовців, зокрема, і право на виплату компенсації замість речового майна.

При цьому, відповідно до п.1 Інструкції № 232 зазначено, що вона визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових шпальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Згідно із п.4 Інструкції № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Тобто, пункт 17 розділу III Інструкції № 232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону № 2011-ХІІ.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 820/3719/17.

Із приводу тверджень представника відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом, визначеного статтею 122 КАС України, слід зазначити наступне.

Верховний Суд в постанові від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 (адміністративне провадження № К/9901/5696/20), предметом розгляду якої було стягнення грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно), дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно є складовою заробітної плати та належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати такої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Стосовно індексації також слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 19.03.2020 року у справі № 820/5286/17 (адміністративне провадження № К/9901/31689/18) дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Відповідно до статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд приходить висновку, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно при звільненні та індексація є складовими такого грошового забезпечення, а тому, відповідно до ст.233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується.

Виходячи зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18, вказано (п.41), що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.