Справа № 620/4467/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 травня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/4467/21

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В. перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В:

27.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної прокуратури та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку, що становить 22 056,51 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 12.05.2020 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді від 29.04.2021 поданий ОСОБА_1 позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом надання, у тому числі, обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

На виконання вказаної ухвали суду, 11.05.2021 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, мотивована тим, що про порушення прав йому стало відомо 26.03.2021 після отримання відповіді на заяву. При цьому, позивач зазначає, що він не міг знати, що положення наказу прокурора Чернігівської області від 12.05.2020 №116-к в частині виплати йому всіх необхідних сум при звільненні фактично не виконано в повному обсязі, зокрема, не виплачено вихідну допомогу. Після звільнення, 12.05.2020, з метою внесення до декларації при звільненні достовірних даних, ОСОБА_1 звернувся до відповідача та отримав довідку, яка містила суми коштів, отриманих за час роботи на посаді прокурора. У зв`язку з наведеним, у нього не виникло сумнівів щодо виплати відповідачем вихідної допомоги при звільненні.

Однак, вказані доводи суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, слід зазначити, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 (справа №360/4485/19).

У постанові від 17.09.2020 (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Тобто, позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження бездіяльності щодо нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, ОСОБА_1 зазначає, що про порушення своїх прав він фактично дізнався 26.03.2021 після отримання відповіді відповідача, у якій повідомлено, що вихідна допомога йому не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач зазначає, що до вказаного часу не міг знати про порушення своїх прав та невиконання відповідачем наказу прокурора Чернігівської області від 12.05.2020 №116-к в частині виплати йому всіх належних при звільненні сум.

Однак, суд звертає увагу та ОСОБА_1 сам про це зазначає як у позові, так і в поданій заяві про поновлення пропущеного строку, що після звільнення з посади він отримав від відповідача довідку про суми нарахованих та виплачених коштів за період роботи на посаді прокурора у 2020 році (розрахунковий лист). Вказана довідка надана для заповнення декларації та відображає всі складові заробітної плати та додаткові види забезпечення, виплачені позивачу при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав ще в травні 2020 року, коли безпосередньо отримав кошти виплачені йому відповідачем при звільненні, а також отримавши розрахунковий лист за 2020 рік.

Той факт, що із відповідним запитом про надання публічної інформації позивач звернувся до відповідача у березні 2021 році, не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав.

Суд зазначає, що зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Відтак, перебіг строку звернення до адміністративного суду почався для позивача з наступного дня після проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні.

З вказаним позовом до суду позивач звернувся 27.04.2021, що свідчить про пропуск встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку на звернення до суду, без належного обґрунтування поважності причин такого пропуску.

При цьому, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повернути позивачу.

Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., сплачений відповідно до квитанції від 11.05.2021 №31.

Копію ухвали та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 18.05.2021.

Суддя С.В. Бородавкіна