Справа № 580/1902/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року справа № 580/1902/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Бондаренко А.В.,

представника позивача адвоката Леонічевої Д.В. (згідно з довіреністю),

представника відповідача Власенко У.О. (в порядку самопредставництва),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ПрАТ АЗОТ до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

14.06.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ПАТ АЗОТ (18014, м.Черкаси, вул.Першотравнева, буд.72; ) (далі позивач) про визнання протиправною та скасування постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (02000, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд.73; ) (далі - відповідач) від 17.05.2019 у виконавчому провадженні №56922080 про стягнення виконавчого збору.

Позов мотивовано тим, що виконавчий збір це винагорода за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до реального виконання рішення та розраховується з фактично стягнутої суми коштів. Оскільки виконавче провадження закрите з підстав укладення між боржником та стягувачем мирової угоди та примусового стягнення коштів не відбулось, підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Ухвалою від 09.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 18.07.2019 суд зупинив провадження у справі до часу набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18 (провадження №11-455апп19).

26.07.2019 в суд надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що підставою для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору є закінчення виконавчого провадження, у т.ч. за наслідками затвердження судом мирової угоди. Стверджує, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинених державним виконавцем заходів примусового виконання. Отже, виконавчий збір не є відповідальністю за невиконання судового рішення у добровільному порядку у встановлений строк, а є платою за виконання рішення органами виконавчої служби.

Під час підготовчого провадження суд задовольнив клопотання сторін про долучення доказів, зупинення провадження, участь у підготовчому засіданні представника відповідача в режимі відео-конференцзв`язку. Позивач змінив організаційно-правову форму згідно з даними ЄДРПОУ, внаслідок чого змінилося повне його найменування на Приватне акціонерне товариство «АЗОТ».

У зв`язку з прийняттям 11.03.2020 Великою Палатою Верховного Суду у справі №2540/3203/18 рішення, ухвалою від 14.04.2020 суд поновив провадження у цій справі та продовжив її розгляд. Того ж дня постановив ухвалу про зупинення провадження до набрання законної сили рішенням Черкаського окружного адміністративного суду за наслідками вирішення спору в справі №580/1114/20. 29.07.2020 суд поновив провадження та зупинив до часу набрання законної сили рішенням Господарського суду Черкаської області за наслідками вирішення заяви від 13.02.2020 вх.2338/20 у порядку контролю за виконанням рішення господарського суду у справі №925/965/16.

12.05.2021 на адресу суду надійшло письмове пояснення позивача, в якому просить врахувати факт поновлення згаданого виконавчого провадження, закінченого із-за затвердження мирової угоди, яку у подальшому скасовано судом, а також практику Верховного Суду щодо подібної категорії спорів.

Того дня від відповідача надійшло додаткове письмове пояснення до відзиву, в якому акцентовано увагу, що редакція статті закону, відповідно до якої прийняте спірне рішення, змінена. На час його прийняття вона передбачала обчислення виконавчого збору з суми, що підлягає стягненню згідно з виконавчим документом, а не від фактично стягнутої. Тому у заявлених спірних правовідносинах відповідач виконав встановлений законом обов`язок.

Ухвалою від 19.05.2021 суд поновив провадження та продовжив судовий розгляд справи, задовольнив клопотання позивача про заміну первісного відповідача на Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та прийняв до розгляду додаткові письмові пояснення сторін.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Суд встановив, що 30.07.2018 видано наказ Господарського суду Черкаської області №925/965/16 про стягнення з ПАТ «Азот» на користь ПАТ «Черкасиобленерго» заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі ,08грн., інфляційних витрат 126659691,64грн., 3% річних 18113773,23грн., пенї 24854321,29 грн., судового збору 204237,59 грн.

На його підставі старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О. прийняв 03.08.2018 постанову про відкриття виконавчого провадження №56922080 (далі - ВП №56922080). Пунктом 3 вказаної постанови визначено стягнути з позивача виконавчий збір в сумі 126117843,68 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.04.2019 у справі №925/965/16 задоволено заяву старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова В.О. про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами виконавчого провадження № 56922080 з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області №925/965/16 від 30.07.2018, затверджено мирову угоду, укладену ними на викладених у ній умовах. Зазначене рішення оскаржена в апеляційному порядку.

17.05.2019 вказаний старший державний виконавець на підставі ухвали Господарського суду Черкаської області від 12.04.2019 у справі №925/965/16 відповідно до п.2 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження.

Також 17.05.2019 вказана посадова особа у зв`язку з викладеним винесла оспорювану в цій справі постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 121079561,72 грн (далі спірне рішення). У ній серед іншого зазначено, що боржник добровільно сплатив до відкриття виконавчого провадження 45278675,98грн, в примусовому порядку стягнено 5104143,76грн на користь стягувача та 510414,36грн виконавчого збору, отже, залишок не стягненого виконавчого збору становить 121079561,72грн.

20.05.2019 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження згаданої вище ухвали Господарського суду Черкаської області від 12.04.2019 у справі №925/965/16 та відкриття апеляційного провадження.

Тому 14.06.2019 позивач звернувся з вищевказаним позовом в адміністративний суд.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі ЗУ №1404-VІІІ).

Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Норми ст.5 ЗУ №1404-VІІІ визначають, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 ЗУ №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з п.8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція №512/5) (у редакції станом на час прийняття спірного рішення), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що для належної правової оцінки підстав для стягнення витрат окремою постановою внаслідок завершення виконавчого провадження, має значення обґрунтованість та законність підстав закінчення останнього.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЗУ №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч.2-3 ст.42 ЗУ №1404-VІІІ витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Питання справляння виконавчого збору врегульоване ст.27 ЗУ №1404-VIII, що для спірних правовідносин діяла у редакції станом на 19.01.2019 відповідно до Закону №2475-VIII від 03.07.2018.

Зокрема, ч.1 ст.27 ЗУ №1404-VIII визначає, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЗУ №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частина четверта вказаної статті встановлює обов`язок державного виконавця винести одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приписами статей 40, 42 ЗУ №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Зокрема, частиною 3 ст.40 ЗУ №1404-VІІІ визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у разі закінчення виконавчого провадження внаслідок затвердження мирової угоди (п.2 ч.1 ст.39 ЗУ №1404-VІІІ) у державного виконавця виникає обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Ст.27 Закону № 1404-VIII визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Так, пунктами 1-6 ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також ч.9 ст.27 ЗУ №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оцінюючи висновки Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, до прийняття якої зупинялось провадження у цій справі, суд врахував, що у наведеній справі cпір виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами ч.2 ст.27 та ч.3 ст.40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

У п.45 вказаного рішення ВП ВС, проаналізувавши п.21 Розділу ІІІ Інструкції №512/5, зазначила, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Також у п.47 вказаного рішення ВП ВС вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 ЗУ №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Вказаний правовий висновок застосовано Верховним Судом також у справах №№400/4023/19, 420/1536/19, 640/685/19, 420/769/19.

Для оцінки правомірності спірного рішення суд урахував, що протягом судового провадження у цій справі правовідносинам, які передували прийняттю спірного рішення надали правову оцінку інші суди.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 у справі №925/965/16 задоволено апеляційні скарги Національного антикорупційного бюро України, Фонду державного майна України та Державного підприємства "Енергоринок" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2019 у справі №925/965/16 та скасовано її. У задоволенні заяви старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення відмовлено. Тому постановою начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 23.01.2020 скасовано постанову від 17.05.2019 про закінчення ВП №56922080 та зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Сіренка С.В. його відновити.

Тобто, незаконність постанови про закінчення виконавчого провадження, яка стала підставою для прийняття спірного рішення у цій справі, підтверджена судом.

23.01.2020 заступник директора Департаменту - начальник ВПВР ДДВС МЮУ Озадовський Р.Ю. за заявою стягувача від 17.01.2020 провів перевірку ВП №56922080, за результатами якої виніс постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.05.2019 №56922080 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2019 № 59160234. У результаті зобов`язав старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Сіренка С.В. відновити ВП №56922080.

23.01.2020 для її виконання останній виніс постанову, якою відновив виконавче провадження №56922080 з виконання наказу №925/965/16 від 30.07.2018. Того ж дня постановою вказаного старшого державного виконавця ВП №56922080 приєднано до зведеного виконавчого провадження №59959397, яке також перебуває в провадженні ВПВР ДДВС МЮУ.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Сіренка С.В. від 23.01.2020 про відновлення виконавчого провадження №56922080 з виконання наказу №925/965/16 від 30.07.2018 супровідним листом від 06.02.2020 № 1003/09-03 стягувач направив до ВПВР ДДВС МЮУ оригінальний примірник цього наказу суду для його примусового виконання.

13.02.2020 Приватне акціонерного товариства «Азот», назву якого змінено у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми товариства, звернулось до Господарського суду Черкаської області зі скаргою в порядку ст.339 ГПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (вх.№2338/20 від 13.02.2020), в якій просило визнати неправомірною та скасувати згадану вище постанову заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮУ Озадовського Р.Ю. 06.04.2021 Північний апеляційний господарський суд виніс постанову, якою залишив без змін вказану ухвалу.

Отже, законність рішення щодо відновлення ВП №56922080 підтверджена судом і доводить незаконність підстав для його закінчення та відповідної постанови та, як наслідок, відсутність правових та фактичних підстав для додаткового стягнення з таких підстав витрат виконавчого провадження спірним рішенням.

Однак спірне рішення постанова від 17.05.2019 про стягнення виконавчого збору відповідачем не переглянута.

Крім того відповідно до Єдиного реєстру судових рішень ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16.04.2020 у справі №925/965/16, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020, частково задоволено заяву ПАТ «Азот» вх. №4629 від 23.03.2020. Визнано наказ Господарського суду Черкаської області від 30.07.2018, виданий судом на примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 у справі № 925/965/16, таким, що не підлягає виконанню частково, зокрема, щодо стягнення з ПАТ «Азот» 39296179,51 грн. основного боргу, 1750889,53 грн. пені, 6038201,53 грн. 3% річних, 37402230,46 грн. інфляційних втрат, 87254,46 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Згідно з ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач наділений законом правом отримати витрати виконавчого провадження у разі примусового стягнення коштів на користь стягувача. Проте їх розмір має бути обчислений відповідно до вимог закону (ч.2 ст.27 ЗУ №1404-VIII) та враховувати розмір суми коштів, що підлягають стягненню на підставі виконавчого документа. Внаслідок визнання наказу Господарського суду Черкаської області від 30.07.2018 у справі №925/965/16 таким, що не підлягає виконанню в частині вказаних судом сум коштів, зменшено суму боргу, що підлягає стягненню з позивача у примусовому порядку. Як наслідок, меншим має бути значення 10% для витрат виконавчого збору.

Крім того, у зв`язку з тим, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 у справі №925/965/16 скасовано ухвалу Господарського суду Черкаської області від 12.04.2019 про затвердження мирової угоди, а також підтвердження постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2020 правомірності скасування постанови про закінчення ВП №56922080, винесеної відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ №1404-VІІІ, прийняте на його підставі спірне рішення щодо стягнення виконавчого збору також є протиправним і підлягає скасуванню.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність аргументів позивача, що спірне рішення прийняте з порушенням вказаних вище вимог закону. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Для розподілу судових витрат суд врахував.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 14.06.2019 №1 на суму 1921,00грн та платіжним дорученням від 02.07.2019 №50968 про сплату судового збору в розмірі 17829,00грн за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, в якій заявлено позовні вимоги майнового характеру, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "АЗОТ" (18028, м.Черкаси, вул.Героїв Холодного Яру, буд.72; ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (02000, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд.73; ) Башілова В.О. від 17.05.2019 у виконавчому провадженні №56922080 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "АЗОТ" (18028, м.Черкаси, вул.Героїв Холодного Яру, буд.72; ) виконавчого збору.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, буд.13) на користь Приватного акціонерного товариства "АЗОТ" (18028, м.Черкаси, вул.Героїв Холодного Яру, буд.72; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19750,00грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене, підписане та проголошене в повному обсязі 19.05.2021.