Справа № 814/1254/18
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 травня 2021 р. № 814/1254/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні заперечення позивача на звіт Відповідача в межах встановленого судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

про:визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести перерахунок грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2018 року судом розглянута адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести перерахунок грошового забезпечення.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано відповідача провести перерахунок грошового забезпечення для призначення пенсії позивачу з 29.12.2017 р. з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

На виконання рішення 03.09.2018 р. видано виконавчий лист.

14.11.2018 р. суд за заявою позивача роз`яснив зміст рішення від 17.07.2018 р., зазначивши, що зобов`язання відповідача провести перерахунок грошового забезпечення для призначення пенсії позивачу з 29.12.2017 р. з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбачає безумовну виплату нарахованих сум пенсії з 29.12.2017 р.

21.08.2020 р. позивач звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення. Заява мотивована тим, що рішення суду залишається невиконаним.

Ухвалою від 21.10.2020 р. суд у задоволенні клопотання відмовив.

Постановою від 16.12.2020 р. П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалу суду першої інстанції скасував та встановив судовий контроль, зобов`язавши відповідача протягом 30 днів з моменту отримання постанови подати звіт про виконання рішення суду.

29.12.2020 р. Відповідач подав звіт про виконання рішення суду, де зазначив, що рішення суду виконано в повному обсязі, про що свідчить здійсненний перерахунок пенсії на виконання рішення суду та виплата різниці між раніше виплаченою пенсією та перерахунком у сумі 60,66 грн (виплата різниці сум здійснена за період з 29.12.2017 р. по 31.12.2017 р. за три дні). Відповідач зазначає, що оскільки з 01.01.2018 р. виплату пенсій врегульовано новим нормативно-правовим актом Постановою КМУ № 103 від 21.02.2018 р., а в рішенні суду не визначено кінцеву дату, до якої необхідно здійснити перерахунок, ПФУ вважає, що при прийнятті Законодавцем Нового порядку (Постанова КМУ № 103), що регулює спірні правовідносини, дія рішення суду не розповсюджується на правовідносини сторін, що були предметом дослідження в суді.

27.01.2021 р. позивач подав заперечення на звіт, в яких просив суд надати новий термін виконання рішення суду в межах судового контролюю за виконання рішення суду, оскільки Рішення суду не виконано в повному обсязі, як це зазначено у Звіті.

Ухвалою від 05.02.2021 р. зобов`язав відповідача протягом 30 днів з моменту отримання ухвали подати звіт про виконання рішення суду.

19.03.2021 р. відповідач подав звіт про виконання рішення (т. 2 а. с. 67-68).

08.04.2021 р. позивач подав заперечення на звіт, просив накласти на начальника ГУ ПФУ штраф за невиконання рішення суду (т. 2 а. с. 80-83). Судовий розгляд звіту просив провести за його відсутності.

Дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

У поданому 19.03.2021 р. звіті відповідач зазначив, що перерахунок пенсії позивача з 29.12.2017 р. здійснено 16.08.2018 р. Розмір пенсії склав 9207,95 грн.

У вересні 2018 року на виконання рішення у справі № 814/1254/18 та у справі № 814/1153/18 здійснено виплати в розмірі 323,51 грн (по справі № 814/1254/18 за період з 16.08.2018 р. по 31.08.2018 р.) і в розмірі 1839,82 грн (по справі № 814/1153/18), що в сукупності становить 2163,33 грн. Аналогічні роз`яснення надано і позивачу в листі від 05.02.2021 р. (т. 2 а. с. 43-44).

Згідно рекомендацій Пенсійного Фонду України відповідачем у травні 2020 року переглянуто пенсійні справи, у тому числі справу позивача, та приведено їх у відповідність до норм чинного законодавства. Розмір пенсії позивача з 01.06.2020 р. склав 6739,00 грн.

Позивачу проведено розрахунок та виплату різниці пенсії з 29.12.2017 р. (дата за рішенням суду) по 31.12.2017 р. (останній день перед днем початку дії Постанови № 103) у розмірі 60,66 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що рішення суду по справі № 814/1254/18 виконано відповідно до покладених судом зобов`язань у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Водночас, зазначені відповідачем у звіті обставини суперечать листам відповідача від 27.12.2018 р., 01.07.2020 р. (т. 2 а. с. 21-25), якими позивачу надано роз`яснення щодо суми виплати перерахованої пенсії.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З метою забезпечення виконання судового рішення ст. 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга ст. 382 КАС України).

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням суперечливих відповідей відповідача та фактичних обставин справи суд не вбачає наявності підстав для накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 р. у справі № 704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 р. № 16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Отже, суд встановлює відповідачу новий строк для подачі звіту.

Керуючись ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у строк протягом 30 днів з моменту отримання цієї ухвали подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду по справі № 814/1254/18 від 17.07.2018 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею у порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Ухвала підписана суддею 19.05.2021 р.

Суддя Н. В. Лісовська