Справа № 400/703/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2021 р. № 400/703/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати мені компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно за період з 10.04.2020 року па момент виключення мене із списків особового складу військової частини без належного розрахунку по 08.07.2020 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити середній заробіток ( мос середнє грошове забезпечення за останні два місяці військової служби) за весь час затримки виплат належної суми грошової компенсації за не отримане піл час проходження військової служби речове майно з 10.04.2020 року по день фактичного розрахунку 08.07.2020 в сумі 47501,10 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на день виключення зі списків особового складу військової частини, з 09.04.2020 виникла заборгованість з виплати компенсації за неотримане речове майно. Компенсація за неотримане речове майно виплачена тільки 08.07.2020, тобто через 90 днів з дня виключення із списків військової частини. Оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не проведено своєчасно розрахунок з позивачем при звільненні з військової частини, не виплачено у день виключення зі списків частини грошової компенсації за неотримане речове майно, то з відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10.04.2020 по 08.07.2020 в сумі 47501,10 грн.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у відзиві. Відповідач зазначив, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Крім того, грошова компенсація за неотримане речове майно є одноразовою грошовою соціальною виплатою та не відноситься до складових грошового забезпечення військовослужбовця, носить разовий компенсаційний характер. Остаточний розрахунок військовою частиною НОМЕР_1 з виплати грошової компенсації позивачу за неотримане речове майно відбувся 10.07.2020, що підтверджується відомістю зарахування коштів від 10.07.2020р. Таким чином, відповідач вважає, що військова частина НОМЕР_1 вжила всіх невідкладних заходів для проведення необхідних розрахунків з позивачем, та останній отримав передбачену законодавством грошову компенсацію

вартості неотриманого речового майна, що підтверджується доданими доказами до відзиву, а, отже, у військової частини НОМЕР_1 відсутня протиправна бездіяльність перед позивачем. Крім того, відповідач зазначив у відзиві, що при звільненні ОСОБА_1 та проведенні необхідних розрахунків з ним військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. А відтак, підстави для задоволення позову відсутні, а вимога щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в данному випадку є безпідставною.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 13.05.1987 року та був звільнений зі служби з Військової частини НОМЕР_1 09.04.2020р.

09.04.2020 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено зі служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (закінчення контракту військовослужбовця).

Під час звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено повного розрахунку щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

08.07.2020р. ОСОБА_1 виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 65548,58 грн., що не заперечується самим позивачем в позовній заяві.

Проте, позивач вважає, що відповідачем несвоєчасно виплачено належні йому суми при звільненні з військової служби, тому позивач змушений звернутись з даним позовом за захистом своїх прав і законних інтересів до суду, оскільки на його думку, єдиним належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, з яким своєчасно не був проведений розрахунок, є безпосереднє стягнення середнього грошового забезпечення на її користь з роботодавця.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, яка зазначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до п. 3 "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно"(далі - Порядок), затвердженого постановою КМУ № 178 від 16.03.2016 року, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання

предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.04.2020р. № 102, відповідачем визначено вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , згідно якої нарахована грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 66546,78 грн. Компенсація виплачена позивачу 08.07.2020 року в сумі 65548,58грн з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору.

Як зазначив позивач в позові, з виплаченою сумою 65548,58грн. останній погоджується.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідач вжив всіх заходів для проведення необхідних розрахунків із позивачем, що підтверджується належними та допустимими доказами, отже протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно не встановлено.

За таких обставин, в цій частині позову належить відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок по виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Згідно ст. 9-1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або

уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, компенсація вартості за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом компенсації, яка виплачується за умови добровільної відмови позивача від отримання належного йому речового майна, яке він міг отримати, перебуваючи на військовій службі.

Оскільки компенсація вартості за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, тому не є оплатою праці, таким чином вимоги статей 116, 117 КЗпП України не можуть бути застосовані у даних правовідносинах.

Крім того, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. В даному випадку компенсація вартості за не отримане речове майно носить разовий, компенсаційний характер, тому вимоги вказаного Закону не поширюють свою дію на такі виплати.

Також суд звертає увагу на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2020 №102 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення без проведення з ним усіх необхідних розрахунків (грошової компенсації за неотримане речове майно) позивачем при розгляді цієї справи не оскаржується та не оскаржувалося раніше, а також те, що з рапортом (заявою) з приводу не виключення його зі списків особового складу частини ОСОБА_1 , не звертався, зокрема до справи таких доказів позивач не надав. Таким чином, суд вважає, що позивач погодився на проведення з ним неповного розрахунку (в частині виплати компенсації за неотримане речове майно) при виключенні зі списків особового складу військової частини, що, в свою чергу, виключає неправомірність дій військової частини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов