Справа № 620/6413/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6413/20 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача у переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015, здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії починаючи з 16.11.2020 (з дня звернення із заявою), з урахуванням довідки про складові частини заробітної плати від 11.11.2020 за № 128/25-01-10-02-07, виданої Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки період проходження служби в податкових органах зараховується до стажу державної служби, який надає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», згідно положень пункту 12 розділу XI Закону України «Про державну службу».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 та нарахувати ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 16.11.2020 (з дня звернення із заявою), з урахуванням довідки про складові частини заробітної плати від 11.11.2020 за № 128/25-01-10-02-07, виданої Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що посади працівників податкової служби не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу», відтак зарахувати позивачу до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком як державному службовцю періоди роботи з 29.06.1990 по 21.09.1999 немає можливості.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що правлінням Пенсійного фонду України затверджено форми довідок тільки для призначення пенсій державним службовцям, а не для перерахунку, що не було враховано судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що для переведення на пенсію по Закону України «Про державну службу» вона подала всі необхідні документи, та має стаж державної служби понад 20 років, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Чернігівській області та отримую пенсію за віком відповідно до Закону Україну «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перехід на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої були додані довідки про складові частини заробітної плати для призначення пенсії від 11.11.2020 за № 128/25-01-10-02-07 та від 11.11.2020 за № 129/25-01-10-02-07, видані Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.

Листом від 18.11.2020 № 2500-0333-8/45020 пенсійний фонд відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», посилаючись на те, що у період роботи позивача, з 29.06.1990 по 21.09.1999, в Менській міжрайонній податковій інспекції на посадах державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора, начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб, старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу справлення податків з юридичних осіб, заступника-начальника відділу справляння податків з юридичних осіб, старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу прямих і непрямих податків з юридичних осіб, як посадовій особі контролюючого органу, згідно зі статтею 343.1 Податкового кодексу України, було присвоєне спеціальне звання: інспектор податкової служби II рангу, в подальшому - інспектор податкової служби І рангу, які не належить до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Також відповідач у вказаному листі повідомив, що позивачу було зараховано лише стаж державної служби 11 років 10 місяців 26 днів, а саме: роботу в Менському районному фінансовому відділі на посадах інспектора державних доходів, економіста державних доходів, ревізора-інспектора державних доходів, податкового ревізора-інспектора (а.с. 30-31).

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме 16.11.2020, позивач досяг пенсійного віку та стаж державної служби складає понад 21 рік, а тому позивач має право на призначення вищевказаної пенсії.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 10 вказаного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина третя статті 45 Закону № 1058-IV).

З матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перехід на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», до якої були додані довідки про складові частини заробітної плати для призначення пенсії від 11.11.2020 за № 128/25-01-10-02-07 та від 11.11.2020 за № 129/25-01-10-02-07, видані Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.

Так, до 01 травня 2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 №3723-VIII.

У силу вимог статті 37 Закону №3723-VIII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12.2015 (надалі - Закон №889-VІІІ).

У зв`язку з набранням чинності Закону №889-VІІІ, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

За правилами пункту 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» за № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17.

Отже, колегія суддів вважає, що право на пенсію одержують зазначені в пунктах 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII від 10.12.2015, особи, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік, при цьому в жодному із зазначених вище Законів не зазначається, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом № 3723-ХІІ від 19.12.1993 не призначалась.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у період з 29.06.1990 по 21.09.1999 працювала у Менській міжрайонній податковій інспекції, зокрема: 29.06.1990 прийнята на посаду державного податкового інспектора; 28.02.1991 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора; 02.11.1992 присвоєно звання інспектор податкової служби ІІ рангу; 03.01.1994 призначена на посаду начальника відділу податків і зборів з юридичних осіб; 06.07.1994 прийняла Присягу державного службовця; 26.11.1996 у зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції по Менському району і утворенням державної податкової адміністрації в Менському районі переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб державної податкової адміністрації в Менському районі; 03.02.1997 присвоєно звання - інспектор податкової служби І рангу; 22.10.1997 переведена на посаду заступника-начальника відділу справляння податків з юридичних осіб; 30.04.1998 переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб; 06.10.1998 у зв`язку з ліквідацією державних податкових інспекцій у Менському та Сосницькому районах і утворенням Менської міжрайонної державної податкової інспекції переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу прямих і непрямих податків з юридичних осіб Менської міжрайонної державної податкової інспекції; 21.09.1999 звільнена за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вказаний період загалом складає 9 років 2 місяці 24 дні.

У той же час, єдиною підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу» є недостатній стаж державної служби, який полягає в незарахуванні трудового стажу позивача на посадах в органах державної податкової служби, оскільки на думку відповідача ці посади не відносяться до категорій посад визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Так, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно пункту 1.1 Податкового кодексу України державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена Податковим кодексом і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборі; платежів.

Відповідно до статті 41.1 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

З огляду на вказані норми, закріплені у Податковому кодексі України - посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

У свою чергу, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-ХІІ).

Так, відповідно до статей 1, 2 Закону № 509-ХІІ (в редакції, чинній на час роботи позивача) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).

Завданнями органів державної податкової служби є: здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі); внесення у встановленому порядку пропозицій щодо вдосконалення податкового законодавства; прийняття у випадках, передбачених законом, нормативно-правових актів і методичних рекомендацій з питань оподаткування; формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб; роз`яснення законодавства з питань оподаткування серед платників податків; запобігання злочинам та іншим правопорушенням, віднесеним законом до компетенції податкової міліції, їх розкриття, припинення, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У силу вимог частини шостої статті 15 Закону № 509-ХІІ посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Слід зазначити, що Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі №21-275а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому, аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2018 року (справа №586/965/16-а), та у постанові від 18 березня 2021 року у справі №500/5183/17, згідно з якими посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є правильним.

Враховуючи, що на момент звернення позивача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону № 889-VIII, а саме 16.11.2020, ОСОБА_1 досягла пенсійного віку та стаж державної служби складає понад 21 рік, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на призначення вищевказаної пенсії з 16.11.2020 з дати звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 16.11.2020, тому пенсія має бути призначена їй з цієї дати.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що чинним законодавством затверджено лише форми довідок тільки для призначення пенсій державним службовцям, а не для перерахунку, оскільки відмова відповідача у переведенні позивача на пенсію державного службовця ґрунтувалась на підставах, що були вказані у листі 18.11.2020 № 2500-0333-8/45020, втім вказані обставини стосовно невідповідності довідки не є предметом дослідження у даній справі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук