Справа № 420/15320/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/15320/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Зуєвої Л.Є.,

Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Баєнка Ярослава Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року, прийняте у складі суду судді Токмілової Л.М. в місті Одеса по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції в Одеській області (правонаступник Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною відмову від 09.12.2020 року за вихідним № 4853/02 Державної екологічної інспекції в Одеській області в задоволенні запиту на інформацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» від 07.12.2020 року, зареєстрованого за вихідним № 01/03-1264;

- зобов`язати Державну екологічну інспекцію в Одеській області надати публічну інформацію, яка запитувалась Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» в запиті від 07.12.2020 року, зареєстрованого за вихідним № 01/03-1264;

- зобов`язати Державну екологічну інспекцію в Одеській області подати до суду звіт про виконання судового рішення у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Баєнко Ярослав Володимирович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром», в якій вважає, що рішення суду першої інстанції винесене без з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема який саме захід державного контролю був здійснений відповідачем 05.10.2020 року, чи може він бути здійснений за листом СБУ, чи лист СБУ є належним залученням спеціаліста (як згодом стверджував Відповідач, змінивши у відзиві свій захід із заходу контролю на участь спеціаліста в слідчій дії), чи була і яка слідча дія, чи було ці результати заходу долучено до справи Управлінням СБУ в Полтавській області, якщо так то чому ДЕІ в Одеській області зверталось із заявою до Прокуратури Одеської області згодом про виявлені порушення. Апелянт вказує, що інформація, яка стала предметом адміністративного позову ніяким чином не відноситься до вказаних відомостей, оскільки створено її було 05.10.2020 року до внесення відомостей до ЄРДР № 0000063 від 15.10.2020 та стосується вона стану довкілля, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних ситуацій, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей. За доводами апелянта, судом першої інстанції не з`ясовано, чи було застосовано відповідачем «трискладовий тест». Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано вказане законодавство про доступ до публічної інформації, а також не застосовано норми, що регулюють відповідні правовідносини.

Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.12.2020 року представник товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» звернувся до Державної екологічної інспекції в Одеській області із запитом на публічну інформації, а саме щодо повідомлення про виявлення Державною екологічною інспекцією в Одеській області порушень екологічного законодавства при вивезенні із портів відходів, зокрема, начеб в жовтні представники Інспекції виявили на території автобази в м. Одесі по вулиці Хуторській, 68 вантажну машину, яка злила особливо небезпечні відходи в відкритий ґрунт земель комунальної власності.

Листом від 09.12.2020 року №4853/02 Державна екологічна інспекція в Одеській області відмовила у наданні запитуваної інформації, оскільки запитувана інформація є таємною, а саме таємницею досудового розслідування, яка без дозволу слідчого чи прокурора не може надаватись.

Не погоджуючись із правомірністю відмови у наданні публічної інформації, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у наданні запитуваної інформації з посиланням на ст. ст. 71, 222 КПК України, оскільки вказана інформація та матеріали стосуються кримінального провадження і долучені до матеріалів досудового розслідування.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Положеннями статті 9 Закону України "Про інформацію" обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон України № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону України № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 3 Закону України № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом..

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 6 Закону України № 2939-VI, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні..

Як встановлено колегією суддів, відповідач при відмові у наданні публічної інформації на запит позивача, посилався на те, що запитувана інформація є таємною, а саме таємницею досудового розслідування, яка без дозволу слідчого чи прокурора не може надаватись, з чим також погодився суд першої інстанції.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст. 77 КАС України, не було доведено, що запитувана інформація має відношення до таємниці досудового розслідування з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням СБ України в Полтавській області листом №66/6/10-2472 від 05.10.2020 року, відповідача повідомлено, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000 від 24.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

При цьому, Управління СБ України в Полтавській області, керуючись ст. ст.39, 71,93,133 КПК України, просило інспекцію забезпечити проведення заходів із відбору зразків проб ґрунту та води на місці ймовірного техногенного забруднення на території м. Одеса.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено, що здійснення 15.10.2020 року заходів контролю за дотриманням природоохоронного законодавства на території автобази за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено саме на виконання листа №66/6/10-2472 від 05.10.2020 року, з урахуванням зокрема того, що вказаний лист згідно вимог ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, не міг бути підставою для здійснення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю).

Окрім вищевказаного листа, відповідачем до матеріалів справи не надано жодних доказів, що фахівців відповідача долучали до участі у кримінальному провадженні №0000 в якості спеціалістів, а також що долучались до матеріалів кримінального провадженні №0000 відомості, отримані саме за адресою м. Одеса, вул. Хуторська 68а.

Слід зауважити на тому, що якщо існують чи існували обмеження у доступі до запитуваної інформації (усієї чи певного її обсягу), розпорядник, з дотриманням вимог частини другої статті 6 Закону № 2939-VI, мав би мотивовано пояснити в чому вони полягають, чим обумовлені, яка саме інформація не може бути надана. Якщо таких обмежень немає, розпорядник зобов`язаний надати запитувану інформацію в повному обсязі.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2020 року під час заходів контролю за дотриманням природоохоронного законодавства на території автобази за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем встановлено, що на території автобази м. Одеса, вул. Хуторська 68 а, в лівому куті автобази припарковано автомобіль КАМАЗ (державний знак НОМЕР_1 ) з причепом у вигляді цистерни, з якого відбувається злив забрудненої води на прилеглі земельні ділянки.

З цього приводу відповідач звернувся з листом до Одеської місцевої прокуратури №4, для внесення відомостей у ЄРДР та початок досудового розслідування злочину, передбаченого ст. 239 КК України.

За вказаним фактом Одеською місцевою прокуратурою №4 внесено відомості до ЄРДР за №0000063 від 15.10.2020 року за ч. 1 ст. 239 КК України та розпочато досудове розслідування.

Так, статтею 222 КПК України визначено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Водночас, пунктом 5 ч.1 ст.3 КПК України встановлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У ч.2 ст.214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Отже, у контексті обставин даної справи, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано у кримінальному провадженні за №0000063 після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Водночас, Одеською місцевою прокуратурою №4 внесено відомості до ЄРДР за №0000063 від 15.10.2020 року за ч. 1 ст. 239 КК України саме на підставі отриманих від відповідача документів, зокрема детального опису виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства від 05.10.2020 року, актів відбору проб ґрунтів та води від 05.10.2020 року, протоколів вимірювання показників складу та властивостей води і ґрунтів від 06.10.2020 року. За таких обставин, вказані документи були створені до внесення відомості до ЄРДР за №0000063 від 15.10.2020 року, тому не можуть становити таємницю досудового розслідування у розумінні КПК України.

Окремо суд апеляційної інстанції наголошує, що інформація, яка запитувалась, фактично стосується стану довкілля у м. Одеса.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про інформацію», інформація про стан довкілля (екологічна інформація) відомості та/або дані про:

стан складових довкілля та його компоненти, включаючи генетично модифіковані організми, та взаємодію між цими складовими;

фактори, що впливають або можуть впливати на складові довкілля (речовини, енергія, шум і випромінювання, а також діяльність або заходи, включаючи адміністративні, угоди в галузі навколишнього природного середовища, політику, законодавство, плани і програми);

стан здоров`я та безпеки людей, умови життя людей, стан об`єктів культури і споруд тією мірою, якою на них впливає або може вплинути стан складових довкілля;

інші відомості та/або дані.

Аналогічний перелік відомостей, що становлять екологічну інформацію, міститься в пункті 3 статті 2 Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, ратифікованої Законом України від 06 липня 1999 року 832-XIV.

При цьому, імперативними вимогами ч.3 ст. 13 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація про стан довкілля, крім інформації про місце розташування військових об`єктів, не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" інформація про стан навколишнього природного середовища (екологічна інформація) це будь-яка інформація в письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі про: стан навколишнього природного середовища чи його об`єктів - землі, вод, надр, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та рівня їх забруднення; біологічне різноманіття і його компоненти, включаючи генетично видозмінені організми та їх взаємодію із об`єктами навколишнього природного середовища; джерела, фактори, матеріали, речовини, продукцію, енергію, фізичні фактори (шум, вібрацію, електромагнітне випромінювання, радіацію), які впливають або можуть вплинути на стан навколишнього природного середовища та здоров`я людей; загрозу виникнення і причини надзвичайних екологічних ситуацій, результати ліквідації цих явищ, рекомендації щодо заходів, спрямованих на зменшення їх негативного впливу на природні об`єкти та здоров`я людей; екологічні прогнози, плани і програми, заходи в тому числі адміністративні, державну екологічну політику, законодавство про охорону навколишнього природного середовища; витрати, пов`язані із здійсненням природоохоронних заходів за рахунок фондів охорони навколишнього природного середовища, інших джерел фінансування, економічний аналіз, проведений у процесі прийняття рішень з питань, що стосуються довкілля.

Положеннями пунктів 6.4, 7.1 постанови Пленуму ВАС України №10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформація може вважатись суспільно необхідною, якщо її поширення сприяє захисту навколишнього середовища, виявленню завданої або можливої шкоди екології, обізнаності суспільства про дійсний стан довкілля та чинники, які на нього впливають. При здійсненні правосуддя суди повинні виходити з того, що законами України встановлено категорії інформації, обмеження доступу до яких заборонено, зокрема інформація про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту; про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей.

Таки чином, колегія суддів зазначає, що інформація, яка запитувалась позивачем стосується стану довкілля у м. Одесі, може вважатися суспільно необхідною, тому не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст.22 Закону № 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст «трискладового тесту». З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися: 1)якому з перелічених у п. 1 ч.2 ст.6 Закону №2939-VI інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п.3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI).

При цьому, відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових «трискладового тесту» означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №806/1959/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №9901/249/19.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що відмова Державної екологічної інспекції в Одеській області від 09.12.2020 року за вихідним № 4853/02 в задоволенні запиту на інформацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» від 07.12.2020 року, зареєстрованого за вихідним № 01/03-1264 є протиправною.

Враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зобов`язання відповідача надати публічну інформацію, яка запитувалась позивачем в запиті від 07.12.2020 року, зареєстрованого за вихідним № 01/03-1264, є ефективним способом захисту порушених прав позивача та належною гарантією остаточного вирішення спору.

Разом з тим, щодо вимог позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, законодавством передбачено право суду, а не обов`язок встановлювати судовий контроль про виконання судового рішення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення, а позивачем не наведено належного обґрунтування необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції сплаті підлягав судовий збір у сумі 2102,00 грн., який було сплачено згідно платіжного доручення №3243 від 28.12.2020 року. За подання апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у сумі 3153,00 грн., який було сплачено згідно платіжного доручення №1042 від 13.04.2021 року. Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі складає 5255,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 249, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Баєнка Ярослава Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» задовольнити.

Визнати протиправною відмову від 09.12.2020 року за вихідним № 4853/02 Державної екологічної інспекції в Одеській області в задоволенні запиту на інформацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» від 07.12.2020 року, зареєстрованого за вихідним № 01/03-1264.

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) надати публічну інформацію, яка запитувалась Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» в запиті від 07.12.2020 року, зареєстрованого за вихідним № 01/03-1264.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (просп. Шевченка, 12, Одеса, Одеська область, 65058, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрекопром» (вул. Комітетська, 14А, Одеса, Одеська область, 65095, ) судові витрати у розмірі 5255,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Л. Є. Зуєва

Суддя: О. О. Кравець