Справа № 280/2237/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 травня 2021 року Справа № 280/2237/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до - Міністерства Оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Міністерства Оборони України (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 27 - місячного грошового забезпечення, встановленого на момент звільнення з військової служби;

-зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із встановленням йому 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 27- місячного грошового забезпечення, визначеного на момент встановлення групи інвалідності 21.10.2013, із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, встановлених ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011, з урахуванням виплачених сум. Також у позовній заяві містяться вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при виконанні рішення суду по справі №808/560/18 від 15.02.2018, яким було зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 в розмірі 27-місячного грошового забезпечення, відповідачем при розрахунку одноразової грошової допомоги позивача застосовувалось грошове забезпечення на момент звільнення його з військової служби, а не грошове забезпечення на момент встановлення групи інвалідності. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 24.03.2021 відкрито провадження по справі №280/2237/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву, третій особі запропоновано надати пояснення.

05.04.2021 від відповідача надійшов відзив (вх. №19308), в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що МО України вжито заходів спрямованих на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 у справі №808/560/18, а саме нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 2409,75 грн., яку обраховано виходячи із 27-місячного грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби. Оскільки позивач проходив строкову військову службу та на момент встановлення інвалідності був звільнений (ще в 1985 році) то до нього застосовуються умови, прямо передбачені вимогами п.п.4 п.2 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги уразі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, як для військовослужбовця строкової служби, звільненого з військової служби. Також, представник позивача зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду і позов підлягає залишенню без розгляду. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 у справі №808/560/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 позов задоволено, визнано протиправними дії Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; ) щодо не призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності III групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Визнано протиправним і скасовано пункт 46 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №4 від 19.01.2018. Зобов`язано Міністерство оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; ) у місячний термін призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності III групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», затверджених 28.05.2008 постановою Кабінету Міністрів України №499, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

12.01.2021 року позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України із заявою про донарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, виходячи із розміру мого 27- місячного грошового забезпечення, визначеного на день встановлення інвалідності - 21.10.2013 року, з урахуванням вже виплачених сум.

У лютому 2021 року позивач отримав листа Міністерства оборони України, відповідно якого йому відмовлено у перерахунку одноразової грошової допомоги, оскільки на думку відповідача одноразова грошова допомога визначається з грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 у справі №808/560/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 позов задоволено, визнано протиправними дії Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; ) щодо не призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності III групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Визнано протиправним і скасовано пункт 46 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №4 від 19.01.2018. Зобов`язано Міністерство оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; ) у місячний термін призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності III групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», затверджених 28.05.2008 постановою Кабінету Міністрів України №499, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

Отже, відповідно до приписів статті 255 КАС України, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 у справі №808/560/18 набрало законної сили 21.06.2018.

При цьому, судом встановлено, що МО України вжито заходів спрямованих на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 у справі №808/560/18, а саме нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 2409,75 грн, яку обраховано виходячи із 27-місячного грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби.

Позивач звертаючись з даним позовом до суду фактично не погоджується лише з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, оскільки вважає, що така повинна розраховуватись із грошового забезпечення на день встановлення інвалідності - 03.04.2012.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України (відповідно до ст. 14 КАС України).

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з приписами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016року №1404-VIII (зі змінами та доповненнями), та покладається на державну виконавчу службу.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, положеннями КАС України встановлено чіткий порядок виконання судових рішень в адміністративних справах, та визначено певну послідовність дій, котрі необхідно вчинити з метою зобов`язання відповідача (суб`єкта владних повноважень) належним чином виконати рішення суду.

У рішенні від 19 березня 1997року у справі «Горнсбі проти Греці» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення та/або неналежного його виконання, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення та/або його не належне виконання не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі №806/2143/15.

Проаналізувавши предмет позову у даній справі, встановлено, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями відповідача під час виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 у справі №808/560/18.

Отже, заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

З огляду на зазначене, а також те, що позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів, які стосуються питання виконання Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року у справі № 808/560/18, суд доходить висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17 сформовано наступну правову позицію:

«Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду».

А відтак, суд не може надавати оцінку виконанню судового рішення Міністерства Оборони України. З цих же підстав суд також не надає оцінки клопотанню представника позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд враховує, що в даному випадку суд не надає правову оцінку діям або бездіяльності відповідача, а лише зазначає про неналежність способу захисту позивачем свого права на отримання коштів через невідповідність процедури оскарження дій відповідача.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15, від 03 квітня 2019 року по справі №820/4261/18, від 21 грудня 2020 року по справі №440/1810/19.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ, вмотивовувати - наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його прийняття.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволенню.

Частиною першою статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат, витрат на професійну правничу допомогу, судом не вирішувалось.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до - Міністерства Оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-- відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено та підписане суддею 19.05.2021.

Суддя Р.В. Сацький