Справа № 160/1627/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року Справа № 160/1627/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу роботи позивача періоди роботи з 20 червня 1978 року по 10 травня 1979 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 10 січня 1979 року колгоспом "Комуніст" та зарахувати стаж відповідно до архівних довідок № Л-30, Л-31 від 08 жовтня 2017 року, виданих Комунальною установою "Трудовий архів Солонянського району";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з 28 листопада 2020 року.
Ухвалою суду від 08.02.2021 року вказану справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі, згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно копії паспорту громадянина України НОМЕР_2 виданого 28.11.2000р., ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення для призначення пенсії досяг 60 років.
Згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10.01.1979р., ОСОБА_1 , 20.06.1978 року був прийнятий в члени колгоспу «Комуніст» Солонянського району на посаду шофера, який 10.02.1995 року перейменований в КСП «Сура", в подальшому реорганізований в ТОВ «Солонянський райагросервіс», виключений з членів колгоспу та звільнений з роботи 20.11.2001 року.
У вказаній трудовій книжці колгоспника позивача та архівній довідці № Л-30 від 08 жовтня 2017 року, яка видана Комунальною установою "Трудовий архів Солонянського району" також зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що позивач відпрацював: - за 1978 рік - встановлено мінімум за рік 280, вироблено 106; - за 1979 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 105; - за 1984 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 120, - за 1985 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 289, - за 1986 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 305, - за 1987 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 315, - за 1988 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 282, - за 1989 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 295, - за 1990 рік - встановлено мінімум за рік - 280, вироблено 293, - за 1991 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 299, - за 1992 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 242, - за 1993 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 243, - за 1994 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 289; - за 1995 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 312, - за 1996 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 285, - за 1997 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 282, - за 1998 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 278, - за 1999 рік - встановлено мінімум за рік - 270, вироблено 283, - за 2000 рік - встановлено мінімум за рік - 60, вироблено 68.
Отже, судом встановлено, що позивач фактично у спірний період відпрацював в повному обсязі кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік.
Таким чином, належними документами, а саме трудовою книжкою, підтверджено, що позивач дійсно в період з 20.06.1978 р. по 10.05.1979 р., та з 02.08.1984 р. по 01.03.2000 р. працював в колгоспі «Комуніст». Також у трудовій книжці в розділі «Трудовое участие в общественном хозяйстве» вказані дані щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі, виконаного річного мінімуму трудової участі, року такого прийняття та виконання, та на підставі чого внесений такий запис до трудової книжки.
Факт роботи позивача на посаді шофера в спірний період в колгоспі «Комуніст», підтверджується, архівними довідками №Л-30 та №Л-31 від 08 жовтня 2017 року, виданих Комунальною установою "Трудовий архів Солонянського району", архівним витягом №Л-01 від 24.11.2020 р. виданою Архівним сектором Солонянської районної державної адміністрації та Витягом з книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників.
Позивачем 28.11.2020р подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач, не погодившись з відмовою відповідача щодо призначення пенсії, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та при за наявності страхового стажу не менше 27 років з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» , встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Судом досліджено копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10.01.1979р., згідно якої ОСОБА_1 , 20.06.1978 року був прийнятий в члени колгоспу «Комуніст» Солонянського району на посаду шофера, який 10.02.1995 року перейменований в КСП «Сура", в подальшому реорганізований в ТОВ «Солонянський райагросервіс», виключений з членів колгоспу та звільнений з роботи 20.11.2001 року.
Факт роботи позивача на посаді шофера в колгоспі "Комуніст", підтверджується, архівними довідками №Л-30 та №Л-31 від 08 жовтня 2017 року, виданих Комунальною установою "Трудовий архів Солонянського району", архівним витягом №Л-01 від 24.11.2020 р. виданою Архівним сектором Солонянської районної державної адміністрації та Витягом з книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників.
Таким чином, належними документами, а саме трудовою книжкою, підтверджено, що позивач дійсно в період з 20.06.1978 р. по 10.05.1979 р., та з 02.08.1984 р. по 01.03.2000 р. працював в колгоспі «Комуніст».
Щодо питання зарахування спірних періодів роботи позивача в колгоспі «Комуніст», суд зазначає наступне.
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, з огляду на наступне.
Так, на момент заповнення трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 та надалі Інструкція затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. «Про порядок ведення трудових книжок працівників».
Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Факт звільнення міститься в наданих позивачем уточнюючих довідках де зазначається дата його звільнення в спірний період в колгоспі "Комуніст".
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не було зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 20.06.1978 року по 10.05.1979 pік.
Відносно спірного періоду визначеного архівними довідками №Л-30 та №Л-31 від 08 жовтня 2017 року, виданими Комунальною установою "Трудовий архів Солонянського району" відповідач посилається на те, що надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, підтверджуючі довідки №Л-30 та №Л-31 від 08.10.2017 року містять невідповідність прізвища згідно паспорту, а саме ОСОБА_1 (рос. мовою) згідно паспорту ОСОБА_1 (рос. мовою) та скорочення ПІБ. Через скорочення або невірне написання хоча б однієї літери в прізвищі, імені чи по-батькові особи або цифри в даті народження, неможливо встановити особу та підтвердити право на пенсію, відносно зазначеної позиції відповідача суд зазначає наступне.
Відповідачем не було взято до уваги приписи ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно змісту якої, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як судом вже було встановлено у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 10.01.1979р., містяться записи за період визначений вищезазначеними довідками, позивач працював в колгоспі «Комуніст», вказані записи містять усі необхідні відомості щодо прийому, переведення та звільнення його з роботи, як цього вимагає чинне законодавство, зокрема, в розділі «Трудовое участие в общественном хозяйстве» вказані дані щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму трудової участі, виконаного річного мінімуму трудової участі, року такого прийняття та виконання, та на підставі чого внесений такий запис до трудової книжки додатково підтверджує факт роботи позивача в спірний період визначений архівними довідками №Л-30 та №Л-31 від 08.10.2017 року.
Суд наголошує, що основним документом для підтвердження стажу для призначення пенсії є трудова книжка.
З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 66 від 01.02.2021 року.
На підставі ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 908,00грн.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди та призначити пенсію за віком із зарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи, а саме з 20 червня 1978 року по 10 травня 1979 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 10 січня 1979 року колгоспом "Комуніст" (після реорганізації ТОВ «Солонянський райагросервіс») та зарахувати стаж відповідно до архівних довідок № Л-30, Л-31 від 08 жовтня 2017 року, виданих Комунальною установою "Трудовий архів Солонянського району", а саме з 02.08.1984 р. по 01.03.2000 р., з дати звернення із заявою про призначення пенсії - 28.11.2020 р.
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова