Справа № 340/4802/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2021 року м. Дніпросправа № 340/4802/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,
розглянувши в порядку
письмового провадження
в м. Дніпро апеляційну скаргу Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 )

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року (головуючий суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі

за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Гулого Андрія Васильовича

до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі - Позивач) - адвокат Гулий Андрій Васильович звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Відповідач) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додатку відпустку учасника бойових дій за 2015 та 2018 роки;

- зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додатку відпустку учасника бойових дій за 2015 та 2018 роки;

- зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку, виходячи з грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням.

В обґрунтування позову зазначено про те, що на час прийняття наказу про звільнення з військової служби Відповідачем протиправно не було проведено з Позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказане, на думку Позивача, свідчить про наявність підстав для стягнення з Відповідача, у тому числі, середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку. З огляду на доводи, викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі №340/4802/20 адміністративний позов представника ОСОБА_1 - адвоката Гулого Андрія Васильовича до Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження військової служби з 23 грудня 2015 року по 06 квітня 2018 року, враховуючи грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби (06 квітня 2018 року).

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (, АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження військової служби з 23 грудня 2015 року по 06 квітня 2018 року, враховуючи грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби (06 квітня 2018 року).

Визнано протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 07 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку).

Зобов`язано Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (, вул.Надії Алексеєнко,46, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49008) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 07 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку) (а.с.36-41).

Відповідач - Центральне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 53-56).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання виплатити Позивачу середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні (з 07 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку).

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що оскільки при нарахуванні і виплаті Позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, тому, на думку Відповідача, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України відсутні.

Представник Позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив представник Позивача, зокрема зазначив про те, що оскільки належні працівникові суми не були йому виплачені при звільненні, тому, на думку останнього, Відповідач повинен нести відповідальність за неповний розрахунок при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпП України.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 01 квітня 2015 року по 06 квітня 2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу в окремому загоні спеціального призначення Центрального територіального управління Національної гвардії України (м. Дніпро) (а.с.34).

ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника бойових дій 23 грудня 2015 року (а.с.9).

Наказом Центрального територіального управління Національної гвардії України від 30 березня 2018 року №72 Позивача звільнено з військової служби з 06 квітня 2018 року (а.с.35).

Під час проходження військової служби Позивачу не надавалась відпустка як учаснику бойових дій (а.с.33).

При цьому, звільняючи Позивача з військової служби з 06 квітня 2018 року, Відповідач не виплатив останньому компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що не заперечується учасниками справи.

Правомірність не виплати Відповідачем Позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку є предметом судового розгляду у даній справі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, в даному випадку, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, зокрема про те, що оскільки суд задовольнив позов про зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію у повному обсязі, то у Відповідача виник обов`язок виплатити середній заробіток за період з 07 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

З аналізу вищенаведеного випливає те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З матеріалів даної справи встановлено, що остаточний розрахунок з Позивачем на час розгляду даної справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції проведено не було, зокрема, в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність позовної вимоги Позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову підлягає частковому скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі №340/4802/20 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 07 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку) та зобов`язання Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (, вул.Надії Алексеєнко,46, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49008) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 07 квітня 2018 року по день фактичного розрахунку).

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовної вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Гулого Андрія Васильовича про зобов`язання Центрального територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку, виходячи з грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням відмовити.
В решті рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі №340/4802/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова