Справа № 120/4520/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

18 травня 2021 р. Справа № 120/4520/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м.Вінниця, 21028)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Ст. 5 КАС України передбачено право на звернення до адміністративного суду.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб та повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені ст. 160, 161 КАС України.

Норми ст. 160, 161 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з чим недотримання положень даних норм свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам Закону.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним та може бути обмеженим, в тому числі встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спрямоване на досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років під час здійснення перерахунку з 90% грошового забезпечення до 70%, а також зменшення розміру пенсії за рахунок виплати з 01.01.2018 року 50%, з 01.01.2019 року 75% суми підвищення пенсії та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років починаючи з 01.01.2016 року виходячи з 90% від відповідної сум грошового забезпечення та виходячи з 100% суми підвищення пенсії.

Тобто даний спір виник у зв`язку із здійсненням позивачеві перерахунку пенсії з 01.01.2016 року та відповідного зменшення її розміру до 70% грошового забезпечення та обмеження розміру.

З цього приводу суд зазначає наступне, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19 суд судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема, від 08.08.2019 року у справі № 127/13736/16-а зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Суд звертає увагу на те, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 51, 55 ЗУ № 2262, оскільки вказані норми стосуються виплат, перерахунку пенсій та не вчинення цих дій з вини суб`єкта владних повноважень. І саме у таких випадках вказані дії здійснюються без обмеження строком.

Суд зазначає, що позивачем ототожнююються два різні поняття, а саме: непроведення певних дій суб`єктом владних повноважень, які є його обов`язком та строк звернення до відповідного суду за захистом порушених прав.

Вказані норми Закону України № 2262 не відносяться до поняття строк звернення до суду. Такі правові норми підлягають застосуванню же після захисту позивачем свого порушеного права у судовому порядку під час вчинення пенсійним органом перерахунку та відповідних виплат.

Відтак, дана позовна заява не відповідає нормам ч. 6 ст. 161 КАС України.

Згідно із ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До матеріалів позовної заяви додано квитанцію № 19 від 29.04.2021 року про сплату судового збору у сумі 908 грн. 00 коп..

Разом з тим, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить суд:

1.Визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача за вислугу років під час її перерахунку з 90% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення та зменшення розміру пенсії позивача за рахунок виплати з 01.01.2018 року 50%, з 01.01.2019 року 75% суми підвищення станом на 01.03.2018 року.

2.Зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2018 року перерахунок та виплату позивачеві пенсії за вислугу років в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення;

3. Зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) позивачеві з 01.01.2018 року, виходячи зі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Аналізуючи зміст позовних вимог, суд вказує, що позивачем по своїй суті заявлено чотири немайнових позовні вимоги. При чому, вимога про визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача за вислугу років під час її перерахунку з 90% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення є взаємопов`язаною з вимогою про зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2018 року перерахунок та виплату позивачеві пенсії за вислугу років в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. В свою чергу. Позовна вимога про визнання протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача за рахунок виплати з 01.01.2018 року 50%, з 01.01.2019 року 75% суми підвищення станом на 01.03.2018 року є взаємопов`язаною з вимогою про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) позивачеві з 01.01.2018 року, виходячи зі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Більш того, друга позовна вимога є похідною від першої, адже внаслідок визнання протиправною відмови можливим є зобов`язання відповідача вчинити певні дії з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача. Таким чином, вказані позовні вимоги є взаємопов`язаними та похідними, відповідно позивачеві слід сплатити судовий збір лише за дві позовні вимогу.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру сума судового збору становитиме 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме, працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

З огляду на це, сума судового збору за звернення до суду з даним позовом становитиме 1 816 грн. 00 коп. (2 Х (2 270 грн. 00 коп. Х 0,4).

Враховуючи, що позивачем згідно квитанції № 19 від 29.04.2021 року сплачено судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп., відповідно позивачеві слід доплатити судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп..

За правилами визначеними ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та враховуючи невідповідність поданого адміністративного позову вимогам ст. 161 КАС України, позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків шляхом надання оригіналу документу підтверджуючого сплату судового збору у сумі 908 грн. 00 коп. або зазначення обставин, що є підставою для звільнення від сплати судового збору з наданням підтверджуючих це документів та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку із наданням належних, допустимих доказів

Керуючись ст. 160, 161, 169, 171, 248, 255, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачеві 10-денний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання оригіналу документу підтверджуючого сплату судового збору у сумі 908 грн. 00 коп. або зазначення обставин, що є підставою для звільнення від сплати судового збору з наданням підтверджуючих це документів; надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку із наданням належних, допустимих доказів

Дану ухвалу направити позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна