Справа № 160/3429/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

19 травня 2021 року Справа № 160/3429/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 , лейтенант поліції до 21 вересня 2020 р. проходив службу на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Станом на 10.03.2021 р. проходить службу в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, попередньо звільнившись з у зв`язку із переведенням.
Однак, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік та на вирішення соціально-побутових питань відповідно до рапортів станом на 10.03.2020 р. ОСОБА_1 так і не отримав.
В обґрунтування своїх дій Департаментом патрульної поліції на запит Профспілки від 08.02.2021 року № 2715/41/5/05-2021 повідомив, що рапорт про надання матеріальної допомоги надійшов до ДПП 04.09.2020 р. вже після звільнення, а тому допомога на оздоровлення не буде нараховуватися та виплачуватися, так само як і допомога на вирішення соціально-побутових питань.
Позивач вважає дії відповідача такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права останнього.
Продовжено процесуальний строк для надання відзиву представником відповідача Департамента патрульної поліції Національної поліції України по справі №160/3429/21 строком на 30 днів, а саме: до 18.05.2021 р.
Представник відповідача зазначає, що саме по собі членство однієї зі сторін судового провадження в певній організації не зумовлює виникнення у такої організації прав та обов`язків, пов`язаних із предметом розгляду відповідної судової справи, та не викликає необхідності залучення такої організації в якості окремого учасника судового провадження.
Аналіз заявлених по справі позовних вимог, дає підстави для висновку про те, що предмет спору по даній справі та обставини, які підлягають доказуванню, жодним чином не зачіпають взаємовідносин (в минулому, теперішньому чи майбутньому) Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» з будь-якими особами, відтак рішення суду по даній справі не впливатиме на інтереси, права чи обов`язки безпосередньо Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» як суб`єкта правовідносин та не
створюватиме для останньої виникнення додаткових обов`язків чи неможливість реалізації її прав.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.
Статтею 19 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що профспілки, їх об`єднання здійснюють представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілок в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об`єднаннями громадян. Профспілки, їх об`єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ. Представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.
З наведених норм вбачається, що чинне законодавство за наявних обставин не передбачає можливості участі профспілки в судовому провадженні в якості окремого учасника такого провадження, натомість надає профспілкам можливість, з дотриманням вимог чинного законодавства, здійснювати представництво інтересів своїх членів при реалізації ними права на звернення за захистом своїх прав до судових органів. При цьому, поняття, підстави та порядок здійснення та припинення представництва визначені главою 17 Цивільного кодексу України.
Враховуючи наведене, а також той факт, що прийняте судом за результатами розгляду даної справи рішення не призведе до виникнення безпосередньо у зазначеної особи додаткових прав та обов`язків, заперечуємо проти участі у даній справі Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи.
Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Відповідно до ч.5 ст.49 КАС України, про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.51 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.
Позивач з 16.01.2016 р. по 31.08.2020 р. проходив службу в управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора та наказом ДПП від 21.09.2020 р. №677 о/с з 01.09.2020 р. переведений для подальшого проходження служби до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.
Відтак, служба позивача в Департаменті патрульної поліції припинилась з 01.09.2020 р.
Відповідно до п.6, 7 розділу І Порядку №260, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавко, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.
За вимогами п. 4 ч. 1, ч. 9 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється, зокрема, у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про
звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Відповідно до п. 16 розділу І Порядку № 260 при переведенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, або переведенні до іншого органу Національної поліції грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується включно по день звільнення з посади, що передує даті відбуття до нового місця служби, зазначений в наказі по особовому складу.
За інформацією, наданою управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції, остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку зі звільненням останнього проведено відповідачем 28.08.2020 р.
Відповідно до пп. 3 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», керівники органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення мають право (а не обов`язок) надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до абзаців 1, 3 п. 13 розділу II Порядку № 260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись (що не вказує на обов`язковість) матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Отже, відповідно до наведених правових норм, додаткові види грошового забезпечення, як то матеріальна допомога, можуть бути нараховані та виплачені лише в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення поліцейських відповідного органу поліції, а розмір такої допомоги не має встановленого розміру та визначається керівником відповідного органу поліції в порядку реалізації дискреційних повноважень.
Представник відповідача зазначає, що наведене свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення визначених позивачем грошових сум в рахунок надання йому відповідачем матеріальної допомоги.
Так, у липні 2020 року позивач звернувся до відповідача з рапортом від 16.07.2020 р. про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, за результатами розгляду якого відповідно до резолюції начальника Департаменту патрульної поліції у задоволенні такого рапорту відмовлено у зв`язку з відсутністю фінансування.
Відповідно до інформації, наданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань поліцейським Департаменту патрульної поліції у 2020 році станом на час переведення позивача для подальшого проходження служби до іншої установи не нараховувалась у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на зазначені цілі.
Відповідно до абзаців 4, 6 п. 13 розділу II Порядку № 260, відповідно до яких у разі переведення поліцейського з іншого органу, установи, закладу до визначення максимального розміру грошового забезпечення враховуються дані грошового забезпечення, зазначені в грошовому атестаті (який видається поліцейським в усіх випадках переміщення з одного органу поліції до іншого, що визначено п. 2 розділу VII Порядку № 260, та, крім іншого, передбачає відображення в ньому інформації про отримання чи неотримання поліцейським матеріальної допомоги за відповідний період, що вбачається з Додатку 2 до Порядку № 260), виданому за попереднім місцем служби.
Поліцейським, які прибули для подальшого проходження служби з інших державних органів, працювали в бюджетних установах (організаціях), були відряджені до державних органів, установ та організацій або прикомандировані до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на службі в поліції, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається за умови, що вони не отримували її за попереднім місцем служби (роботи) за рік, у якому вони прибули
Таким чином, з наведених положень чинного законодавства вбачається, що поліцейський, який переведений для подальшого проходження служби до іншого органу поліції, якщо він не отримав матеріальну допомогу за попереднім місцем служби, отримує таку допомогу за рік, у якому він прибув,
за новим місцем служби, що свідчить про відсутність порушень будь-яких
прав позивача, як поліцейського, з боку відповідача.
Н підставі викладеного вище, та з посиланням на відповідні норми чинного законодавства, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Станом на дату винесення рішення, третя особа не скористалась правом на подання пояснень стосовно позовної заяви.
Відтак, оскільки пояснення третьої особи стосовно позовної заяви до суду не надходили, останнє не перешкоджає розгляду справи.
Суд розглянув справу відповідно до ст. 263 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ч.2 даної статті.
Отже, рішення у даній адміністративній справі, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., зі змінами, та враховуючи п.3 Розділу VI «Прикінцеві положення», яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який становлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), приймається 19.05.2021 р.
Відповідно до ст. 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічногозасобу не здійснюється.
Дослідивши в судовому засіданнідокази, наявні в матеріалахсправи, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом Серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 , в тексті якої визначено трудовий шлях осотаннього.
У Департаменті патрульної поліції розглянуто запит від 07.09.2020 р. №1447 та повідомлено, що матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік інспектору взводу №1 роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Дяченка Олександра Олександровича буде виплачено у вересні 2020 року.
Також повідомлено, що рапорт від 16.07.2020 ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-поЬутових питань знаходиться на розгляді в ДПП.
Відповідно до витягу з наказу Департамента патрульної поліції Національної поліції України від 21.09.2020 р. №677 о/с «Про особовий склад» відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ: лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0006992), звільнивши з посади інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, з 01 вересня 2020 року.
Щорічну чергову оплачувану відпустку за 2020 рік не використав.
Підстава: наказ Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 19.08.2020 р. № 140 ос.
Відповідно до листа Департамента патрульної поліції Національної поліції України від 06.02.2021 р. №2715/41/5/05-2021 «Про надання інформації», який направлений на адресу Первинної професійної спілки «Правозахисники країни» зазначено наступне.
У Департаменті патрульної поліції розглянуто запит від 02.02.2021 № 161 та повідомляємо наступне.
Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції від 21.09.2020 № 677 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції в ДПП з 31 серпня 2020 року в зв 'язку з переведенням до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ для подальшого проходження служби.
Проінформовано, що рапорт на матеріальну допомогу для оздоровлення за 2020 р. ОСОБА_1 надійшов до ДПП 04.09.2020 р., після звільнення. У зв`язку з чим матеріальна допомога не нараховувалась та не виплачувалась.
Відповідно до пп.З п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом керівника.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.
Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Суд звертає увагу, що основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988 (далі - Постанова № 988).
Відповідно до п. 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. п. 3 п. 4 Постанови № 988, надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення: надавати поліцейським один раз на рік: матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Таким чином Постанова № 988 для керівників органів поліції, визначає виключне право, в межах бюджетних асигнувань, на надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Здійснивши системний аналіз чинного законодавства України, та надаючи належну оцінку доводам позивача, викладеній в позовній заяві, доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Зазначеними вище нормами чинного законодавства, не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.
Суд вважає, що подані позивачем рапорти як від 16.07.2020 р., так і від 28.08.2020 р. не породжували для начальника Департаменту патрульної поліції обов`язку надання та виплати матеріальної допомоги для оздоровлення, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
При цьому, суд зазначає, що на примірнику рапорту від 16.07.2020 р. про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 р., копія якого надана представником відповідача до матеріалів справи, міститься відмітка про відмову у зв`язку з відсутністю фінансування.
На примірнику рапорта від 28.08.2020 р. про надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020 р. міститься відмітка про відмову у зв`язку із звільненням зі служби в поліції.
Відповідно до п. 16 розділу І Порядку №260 визначено, що при переведенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, або переведенні до іншого органу Національної поліції грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується виключно по день звільнення з посади, що передує даті відбуття до нового місця служби, зазначений в наказі по особовому складу.
Так, відповідно до наданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції інформації, остаточний розрахунок з позивачем - ОСОБА_1 , у зв`язку зі звільненням, проведений 28.08.2020 р., що підтверджується розрахунковими листа від жовтня 2019 р. по серпень 2020 р., копії яких містяться в матеріалах справи.
На підставі викладеного вище, суд вважає дії щодо невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2020 рік лейтенанту поліції ОСОБА_1 правомірними, а тому позовні вимоги в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положеньцього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Суддя Є.О. Жукова