Справа № 160/7412/21
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року Справа № 160/7412/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О. С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови,-
11.05.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, в якій позивач просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни від 29.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65308348, винесену на підставі виконавчого напису № 4913, виданого 08.04.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в сумі 10 943,82 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/7412/21 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.05.2021 року о 13:30.
Також, даною ухвалою витребувано від відповідача копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 65308348.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем вимог та відсутність підстав для задоволення позовної заяви.
У судове засідання 20.05.2020 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Перевіривши матеріали позовної заяви, відзиву на позовну заяву, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Позивач, вважаючи, що постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято з порушенням територіальності, звернувся до суду з позовом.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». (далі Закон №1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
За правилами ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону № 1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 25 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.
При цьому, право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Приписами ч. 5 ст. 24 Закону № 1404-VIII встановлено, що для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VIII).
Підставою для відкриття виконавчого провадження слугувало зазначення АТ «Форвард Банк» у заяві про примусове виконання наявності у позивача майна у м. Києві, а саме, рахунку в АТ «Банк Форвард», яке знаходиться у м. Києві.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».
Вище вказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.09.2018 у справі №905/3542/15.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Системний аналіз норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
Судом встановлено, що місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання.
Проте, з наявних у справі доказів вбачається лише наявність рахунку у позивача, тоді як будь-яких відомостей про наявність на цьому рахунку грошових безготівкових коштів (майна) відповідачем не надано, матеріали справи не містять.
Лист представника стягувача, в якому зазначено про наявність власних коштів, суд не приймає у якості доказу, оскільки у цьому листі не зазначено розмір власних коштів та не надано виписку з вказаного рахунку про залишок коштів, який підтверджує наявність власних коштів боржника.
Тобто, на момент відкриття виконавчого провадження та прийняття спірної постанови у позивача було відсутнє будь-яке майно, у тому числі, грошові кошти, які б знаходились в межах виконавчого округу відповідача.
Натомість у виконавчому документі чітко зазначено адресу боржника та його місце роботи, проте приватний виконавець вказані відомості під час відкриття виконавчого провадження не врахував, а надав перевагу не підтвердженим відомостям, вказаним у заяві про примусове виконання рішення.
Оскільки діяльність приватного виконавця Овсієнко А. В. поширюється на місто Київ, прийняття до примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 коштів вчинено з порушенням місця виконання виконавчого документа, що і є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження
Суд не враховує посилання відповідача на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15 та від 27.12.2019 у справі № 905/584/19, оскільки висновки Верховного Суду здійснені з урахуванням обставин, відмінних від обставин у даній справі. Зокрема, у справі № 905/3542/15 в ухвалі апеляційного суду, яка підлягала примусовому виконанню, був зазначений лише рахунок Відповідача, що відкритий у ПАТ «ВТБ БАНК» з місцем реєстрації у місті Києві. У справі № 905/584/19 боржником є юридична особа, та не встановлено наявність майна (грошових коштів).
Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідачем під час розгляду справи не доведено наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 08.04.2021 № 4913 у межах виконавчого округу м. Києва, оскільки не надано до суду належних та достовірних, достатніх доказів, що свідчили б про проживання позивача у м. Києві та/або про наявність у боржника майна на території міста Києва.
Згідно з відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців України діяльність приватного виконавця Овсієнко А. В. поширюється на місто Київ.
Отже, дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва щодо прийняття до примусового виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка проживає та отримує доходи у Дніпропетровській області є протиправними, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2021 року № 65308348 підлягає скасуванню.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджено квитанцією № 6674453 від 05.05.2021 року та, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни.
Керуючись статтями 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни від 29.04.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65308348, винесену на підставі виконавчого напису № 4913, виданого 08.04.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в сумі 10 943,82 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 272 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 287, 297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна