Справа № 520/18645/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2021 р. № 520/18645/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити підйомну допомогу як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 18.05.2017 року по 08.12.2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 року по 08.12.2020 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину;

- відшкодувати ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 належних йому до виплат: підйомну допомогу, індексацію грошового забезпечення за період 18.05.2017 року по 08.12.2020 року, доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, чим порушено права та законні інтереси позивача.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 по справі №520/18645/2020 до розгляду.

Відповідач надав через канцелярію суду відзив на позов, у якому останній зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 у відношенні позивача діяла в межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством України.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом в період з 18.05.2017 по 08.12.2020.

Згідно копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №98 від 18.05.2017 зараховано до списків особового складу військової частини солдата ОСОБА_1 , призваного на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.05.2017.

Відповідно до копії витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №250 від 08.12.2017 військовослужбовця строкової військової служби, старшого солдата ОСОБА_1 (1-2017) (Г-037895), призваного на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.05.2017 та призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2017 №133 о/с на посаду снайпера 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення (змішаного) (ВОС - 100672П), з укладанням контракту про проходження військової служби строком на 3 (три) роки, з 08 грудня 2017 року по 07 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 вві 14 лютого 2019 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 18.05.2017 року по 08.12.2020 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 року по 08.12.2020 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Судом з довідки про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 за період з 18.05.2017 по 08.12.2020 встановлено, що позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація з грудня 2018 року по 08 грудня 2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи, індексація грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до п.2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Стосовно посилання Військової частини НОМЕР_4 на відсутність достатнього об`єму бюджетного асигнування, який би дозволив нарахувати крім основних складових грошового забезпечення, індексацію згідно Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Таким чином, вказані відповідачами обставини не позбавляють їх обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року та як наслідок наявність правових підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по 08 грудня 2020 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по 08 грудня 2020 року задоволенню не підлягають, оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 за даний період здійснено нарахування, та відповідно виплату індексацію грошового забезпечення.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 05.02.2020 року у справі №825/565/17, від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 року у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 року у справі №620/1892/19.

Згідно з приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення. та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 3 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року.

Пунктом 12 Указу Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), і за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище.

Присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністром оборони України.

Суд зазначає, що Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги (Порядок № 45). Відповідно до Наказу №45, втратив чинність наказ Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року № 370 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги". Оскільки спірні правовідносини щодо виплати підйомної допомоги склалися у 2017 році, суд керується чинними нормами законодавства станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто положеннями наказу Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370.

Пунктом 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370 передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 вказаної Інструкції, розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.

Пунктами 4.1, 4.2 пункту 4 вказаної Інструкції передбачено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою. Тим, які переїхали у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини або підрозділу, - у новому пункті постійної дислокації частини (підрозділу) на підставі наказу командира частини про прибуття до місця дислокації.

Окрім цього, відповідно до пункту 18 Інструкції, підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується: якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей.

Підставою для її виплати є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби за контрактом.

Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 до укладання контракту на проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , 08.12.2017 проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 17.05.2017 по 08.12.2017.

Тобто, виплата підйомної допомоги військовослужбовцям НГУ, які проходять військову службу за контрактом, передбачена у разі їх переїзду на нове місце служби в інший населений пункт, а оскільки на той час солдат ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (м. Харків), а тому позивач не має права на отримання підйомної допомоги.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення, а тому відсутні підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити підйомну допомогу як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення.

Окремо суд зазначає, що згідно р. XXV Наказу МВС України від 04.07.2014 №638 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям НГУ та іншим особам" та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2017 №250 ОСОБА_1 виплачена одноразова допомога на початкове обзаведення у сумі 640 грн. 00 коп. як військовослужбовцю, який прослужив не менше шести місяців на строковій військовій службі і був прийнятий на військову службу за контрактом строком на три роки з 08.12.2017 по 07.12.2020.

Проте, у зв`язку з тим, що позивач уклав контракт на проходження військової служби 08.12.2017, у позивача відсутнє право на отримання вищезазначеної грошової допомоги.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Суд вважає за необхідне вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №211 від 11 березня 2020 року на всій території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено карантин.

Згідно п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29 квітня 2020 року, установлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29 квітня 2020 року Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Згідно Постанови КМ України від 29.04.2020 р. № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії України, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, установленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни":

- перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, в якій він реалізує державну політику;

- персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи, організації, органу державної влади.

Суд зауважує, що відповідно до вищевказаної постанови, наказу МВС України від 03.06.2020 №431 "Про деякі питання організації оплати на період карантину" та Розпорядження Командувача НГ України від 26.05.2020 №27/32/4-3901 Військовою частиною НОМЕР_1 отримано телеграму зі Східного територіального управління НГ України № 1234 від 30.06.2020, згідно п. 1 якої зобов`язано командирів військових частин забезпечити встановлення на період карантину, установленого КМУ, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців НГУ, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, доплати в розмірі до 50 % заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

А згідно п. 2 зобов`язано здійснювати виплату доплати військовослужбовцям, які перебувають на штатних посадах у підрозділах НГУ та:

- залучаються до несення патрульної служби, у т. ч. до контролю виїзду (в`їзду) до населених пунктів та областей,

- безпосередньо беруть участь у забезпеченні проведення масових, профілактичних та пошукових заходів,

- залучаються до охорони медичних закладів та об`єктів, визначених для лікування хворих на гостру респіраторну хворобу COVID-19 та обсервації громадян,

- залучаються до виконання службово-бойових завдань у складі варт (військових нарядів) конвоювання,

- безпосередньо здійснюють охорону дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в України,

- здійснюють охорону органів державної влади та державних установ,

- здійснюють пропускний та внутрішньооб`єктовий режим на ядерних установках та важливих державних об`єктах,

- здійснюють охорону спеціальних вантажів у пунктах передачі відповідальності;

Згідно п.3 телеграми зобов`язано організувати в штабі військових частин облік часу несення служби особовим складом, який залучається до заходів, за участь у яких встановлюється доплата, та на підставі цього обліку до 5 числа місяця оголошувати наказом відповідного керівника персональний перелік військовослужбовців (працівників), які в минулому місяці залучалися до таких заходів, із визначенням кількості днів, за які необхідно провести доплату.

Разом з тим, судом з листа Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29 січня 2021 року №40/17/7-300 встановлено, що за даними військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу військовослужбовець, ОСОБА_1 під час несення військової служби не залучався до жодного з перелічених вище заходів, відтак у позивача відсутнє право на отримання додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12 березня 2020 року по 08.12.2020 року внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

Доказів протилежного позивачем суду не надано, а судом під час розгляду справи добутими по справі доказами не встановлено, таким чином позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача відшкодувати ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.8 ст.137 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Представники відповідачів не надали до суду заперечень щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до наявних матеріалів справи, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4020,00 грн. (в т.ч. ПДВ 670,00 грн.) Вартість професійної правничої допомоги адвоката підтверджується договором про надання правової допомоги від 09 грудня 2020 року, реєстром дій та витрат на правовий захист, актом виконаних робіт від 21 грудня 2020 року, рахунком на оплату №311 від 09 грудня 2020 року, копією квитанції від 11 грудня 2020 року на загальну суму 4020,00 грн., копією меморіального ордера від 11 грудня 2020 року.

Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (глава 8) змінює підходи до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зміна підходів до питання компенсації витрат на правничу допомогу (відмова від обмеження можливих витрат максимальною сумою) у новій редакції КАС, водночас, потребувала запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

За визначенням ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України (частина 4, 5 статті 134) запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст.30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Окремо суд зазначає, що відповідно до вимог ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги від 09 грудня 2020 року, реєстром дій та витрат на правовий захист, актом виконаних робіт від 21 грудня 2020 року, рахунком на оплату №311 від 09 грудня 2020 року, копією квитанції від 11 грудня 2020 року на загальну суму 4020,00 грн., копією меморіального ордера від 11 грудня 2020 року.

Судом встановлено, що п.4.1 договору про надання правової допомоги від 09 грудня 2020 року передбачено, що за виконання зобов`язань, передбачених даним Договором, ЗАМОВНИК зобов`язується готівкою грошові кошти в розмірі 4020 (чотири тисячі двадцять) гривень 00 коп., які ЗАМОВНИК вносить ВИКОНАВЦЮ на розрахунковий рахунок.

Зі змісту акту виконаних робіт від 21 грудня 2020 року вбачається, що ряд послуг, які надавалися позивачу не є доцільними, дублюють одна одну, не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків (копіювання додатків до позовної заяви, комплектування матеріалів позовної заяви, подання позову до суду). Деякі види наданих послуг, такі як проведення юридичної консультації Клієнту стосовно звернення до суду; рекомендації щодо збору доказів необхідних для обґрунтування позову у даній категорії справи; укладання договору про надання правової допомоги; вивчення та аналіз наданих доказів; підбір нормативної бази; вивчення та аналіз відзиву військової частини; підбір нормативної бази щодо спростування заперечень відповідача, викладених у відзив на позовну заяву; написання відповіді на відзив на позовну заяву; виготовлення, є, на думку суду, подібними діями представника позивача під час яких здійснюється формування позиції позивача при підготовці адміністративного позову щодо спірних правовідносин, аналізу судової практики, надання пояснень, тощо.

Окрім цього, представником позивача віднесено до витрат на правничу допомогу - виконання судового рішення, що виходить за межі визначення судових витрат на правничу допомогу.

Суд зазначає, що даний адміністративний позов не є складним, відноситься до справ незначної складності та Верховним Судом висловлена стала позиція щодо спірних правовідносин в частині позовних вимог.

У зв`язку з цим, суд доходить висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 4020,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

На підставі викладеного, з урахуванням співмірності та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18 травня 2017 року по 31 листопада 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової доплати у розмірі 50% заробітної плати (грошового забезпечення) в період з 12.03.2020 по 08.12.2020 внаслідок виконання своїх обов`язків на період карантину.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) правничу допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.