Справа № 500/4088/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/4088/20 пров. № А/857/6770/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року (головуючий суддя Мартиць О.І., м. Тернопіль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення та зобов`язання провести йому ряд виплат, а саме:

- одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та частини першої розділу XXXII «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам», який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 09.11.2016 до 31.10.2018 відповідно до пункту 1 розділу XXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам», який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260;

- грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.11.2016 до 31.10.2018 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (31.10.2018) відповідно до статті 16 Закону України «Про відпустки»;

- індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2016 по 31.10.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 09.11.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 31.10.2018 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової компенсації за невикористану в 2017-2018 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2016 по 31.10.2018. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану в 2017-2018 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.10.2018. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.11.2016 по 31.10.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке в частині проведення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та просив його скасувати в цій частині.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач дійсно проходив військову службу у Донецькому зональному відділ Військової служби правопорядку з 09.11.2016 по 31.10.2018 та був звільнений у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту другому частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (наказ начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку по стройовій частині №238 від 31.10.2018). Із заявою на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, звернувся лише в листопаді 2020 року. В свою чергу грошова допомога, як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності рапорту від діючого військовослужбовця.

Відповідно до п.1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначена грошова допомога здійснюється на підставі наказу командира (начальника) військової частини (підрозділу) за відповідним рапортом діючого військовослужбовця.

Покликається на те, що при звільнені з військової служби, позивач з відповідним рапортом про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не звернувся, проте під час виключення зі списків Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку позивач будь-яких претензій щодо розрахунку з ним не пред`являв, тобто погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Також відповідно до роз`яснень наданих Юридичним департаментом МО України на адресу Департаменту фінансів МО України в листі №298/5/2867 від 03.10.2019, рекомендовано при зверненні до військових частин (установ, організацій) осіб звільнених з військової служби та в установленому законодавством порядку виключених зі списків особового складу військової частини (установи, організації), враховувати пункт 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі №620/4218/18 (зразкова справа), за змістом якого, заміна фактичних обставин справи і правового регулювання спірних правовідносин є обставинами, які можуть вплинути на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

За таких обставин вважає, що не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих йому повноважень.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2017 позивач отримав посвідчення учасника бойових дій, пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 31.10.2018 №82-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини другої, пункту 5, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до витягу з наказу начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 31.10.2018 №238, позивач виключений із списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку та всіх видів забезпечення з 31.10.2018.

20.11.2020 позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату:

- одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та частини 1 розділу XXXII «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам», який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- матеріальної допомогу для вирішення соціально - побутових питань за період з 09.11.2016 до 31.10.2018 відповідно до пункту 1 розділу XXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам», який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260;

- грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.11.2016 до 31.10.2018 виходячи з грошового забезпечення станом па день звільнення з військової служби (31.10.2018) відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки».

- індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2016 по 31.10.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 09.11.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 31.10.2018 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку на звернення позивача надано відповідь від 03.12.2020 за №6080/юк, в якій зазначено про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2018 роки, виплати індексації грошового забезпечення за період з 09.11.2016 по 31.10.2018, виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я. Крім того позивачу повідомлено, що виплати вищевказаних грошових компенсацій можуть бути здійсненні лише на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно матеріалів справи, на момент звільнення позивачу не нараховано та не виплачено суму одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з положеннями частини 1 розділу XXXII «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та деяким іншим особам» затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивача наказом начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 31.10.2018 №82-РС звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини другої, пункту 5, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах, чим порушив гарантоване право позивача на належне грошове забезпечення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ у п.36 по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Донецького зонального відділу військової служби правопорядку залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року по справі № 500/4088/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін