Справа № 560/7105/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2021 року

м. Київ

справа № 560/7105/20

адміністративне провадження № К/9901/16643/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів Кашпур О.В., Мельник-Томенко Ж.М.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 02 квітня 2019 року по 25 вересня 2020 року включно; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 квітня 2019 року по 25 вересня 2020 року включно в розмірі 289686,72 грн за КВЕД 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 квітня 2019 року по 25 вересня 2020 року включно. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 квітня 2019 року по 25 вересня 2020 року включно в розмірі 42294,30 грн. за КВЕД 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців". В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного позову від 01 квітня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов залишено без розгляду.

05 травня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та строки звернення до суду з таким позовом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами а г цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України Про запобігання корупції займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України Про запобігання корупції (яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судом касаційної інстанції не встановлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на пункт 2 частини четвертої та підпункти а і в пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і питання застосування строків має важливе значення для позивача, а тому є підстави для відступлення від висновку Верховного СУду, застосованого судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд відхиляє такі аргументи заявника, оскільки зміст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що застосовуючи до спірних правовідносин положення частини п`ятої статті 122 КАС України, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду, висловлені у справі №№240/532/20. ОСОБА_1 , посилаючись на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, із зазначенням новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а лише послався на попередні висновки Верховного Суду у такій категорії справ, що наразі не підлягають застосуванню, оскільки питання щодо застосування строків вже вирішене шляхом ухвалення відповідного рішення палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №240/532/20.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію щодо відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України та сформулювала висновок про те, що такі кошти не є складовою заробітної плати, як помилково зазначає позивач.

Інші аргументи скарги зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанцій щодо застосування спеціального строку до спірних правовідносин, та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на відхилення Верховним Судом, зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко
Судді: О.В. Кашпур
Ж.М. Мельник-Томенко