Справа № 120/4968/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4968/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

18 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (відповідача) з вимогами щодо:

- визнання протиправною бездіяльності фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні в частині невключення до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбаченої поставною Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" від 22 вересня 2010 року №889;

- зобов`язання відповідача здійснити таке нарахування та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 21.10.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні нормативні акти, які звужують поняття грошового забезпечення військовослужбовців та не узгоджуються із приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, а тому така допомога не враховується при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №126 (по стройовій частині) ОСОБА_1 30 червня 2016 року звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу частини.

Згідно виданого фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України грошового атестату, ОСОБА_1 , окрім інших виплат, також виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в сумі 127973,25 гривні. У грошовому атестаті також зазначено, що ОСОБА_1 до 30 червня 2016 року, окрім інших виплат, нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% грошового забезпечення.

21 липня 2020 року позивач звернувся до фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з включенням до складу такої щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, яка виплачувалась йому у складі грошового забезпечення та передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Згідно інформації викладеної в листі №305/1594 від 31 серпня 2020 року фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України повідомило заявника про відсутність законних підстав для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошової допомоги при звільненні з військової служби, оскільки відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, до місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховувалася одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включалися: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому, частиною 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, за приписами наведених положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога розраховується з місячного грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.

При цьому питання щодо складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

Як встановлено судом першої інстанції, що 30 червня 2016 року позивача звільнено з військової служби у запас. При цьому, на момент звільнення позивача з військової служби його календарна вислуга років складала 27 років 10 місяців, про що свідчить грошовий атестат серії ЗУ №225875, виданий фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України.

Під час військової служби до складу грошового забезпечення позивача включалася та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, що також підтверджується грошовим атестатом ОСОБА_1 та не заперечується відповідачем.

Однак, при звільненні з військової служби щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 відсотків місячного грошового забезпечення до складу грошового забезпечення позивача не включено, оскільки, на думку відповідача, згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, до місячного грошового забезпечення військовослужбовців винагороди не включаються.

Доводи відповідача з посиланням на положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (підлягає застосуванню, оскільки була чинною на момент звільнення позивача з військової служби), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за змістом абзацу 2 пункту 9.1 розділу ІХ згаданої Інструкції грошове забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включає: оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавки за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Такі ж приписи щодо невключення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містила й Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825) (підлягає застосуванню, оскільки була чинною на момент звільнення позивача з військової служби).

Разом з тим, в даному випадку відповідачем не враховано пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, абзацом 2 пункту 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Натомість, відповідачем не враховано того, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17, від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18, а також від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення військовослужбовців застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, що викладені, зокрема, у постановах від 24.10.2018 у справі № 820/3211/17, від 10.05.2019 у справі №820/5285/17, від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17, від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17, від 22.10.20119 у справах № 826/2447/18 та № 520/3505/19, від 31.10.2019 у справі № 826/3397/17, від 05.12.2019 у справі № 295/5200/18, від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19, від 10.07.2020 у справі № 760/8406/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні нормативні акти, які звужують поняття грошового забезпечення військовослужбовців та не узгоджуються із приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Також слід зазначити, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06 лютого 2019 року у згаданій справі Велика палата дійшла наступних висновків. Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу щомісячно нараховувалась та виплачувалась додаткова грошова винагорода у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення, а тому, на переконання суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою, адже носила постійний характер аж до звільнення позивача з військової служби.

Отже, за наведених підстав позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, є обґрунтованою та підлягала задоволенню.

Також враховуючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого позивачеві нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, тому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, яку позивач отримував під час проходження військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги також підлягала задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.