Справа № 280/807/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Справа № 280/807/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.

представників:

позивача Михайлишина А.І.,

відповідача Кіченка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 03135), в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (б-р Вінтера, 22а, м. Запоріжжя, 69096), про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якій позивач, після уточнення позовних вимог, просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 05.01.2021 №225284 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Крім того, просить: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135; ) судовий збір, розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про застосування адміністративно господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, позивач зазначає, що при проведенні процедури габаритно-вагового контролю відповідачем порушено вимоги закону, а тому висновок про перевищення вагових параметрів є безпідставним. Також, позивач вказувала на те, що застосування штрафної санкції до неї є безпідставним, оскільки вона не виступала в якості автомобільного перевізника при спірних правовідносинах. Позивач зазначає, що автомобільним перевізником було ТОВ «Інтербуд-Авто», якому позивач передала в оренду транспортний засіб щодо якого проводилась перевірка співробітниками Укртрансбезпеки. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 01.02.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

12.02.2021 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову до якої доданий уточнений позов, відповідно до якої позивач зазначає, що відповідачем за позовом є Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, яке має адресу: м. Запоріжжя, сул. Музична, 2-А.

Ухвалою від 15.02.2021 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 15.03.2021.

15.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач зазначив, що після проведення точного габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить позивачу, було встановлено, що навантаження по загальній масі склало 42 т 690 кг, що на 2 т. 690 кг перевищує встановлений параметр 40 т, що складає процент перевантаження 8,7%. В зв`язку з чим вважає, що оскаржувана постанова була прийнята законно та обґрунтовано. При цьому зазначає, що штраф було застосовано саме до позивача, оскільки останнім не були надані пояснення або докази на підтвердження факту надання транспортного засобу іншому користувачу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 15.03.2021 розгляд справи відкладався до 29.03.2021.

29.03.2021 представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Надав суду пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 29.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.11.2020 посадовими особами Поліського міжрегіонального Управління на 434 кілометрі автодороги Київ-Чоп проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF ХF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом-рефрижератором марки MIROFRET ТRS 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать позивачу на праві власності.

Після проведення габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу, інспектором зазначеного Управління було складено акт від 27.11.2020 №0050277 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідку від 27.11.2020 №050350 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, розрахунок плати за проїзд від 27.11.2020 №0050277, акт від 27.11.2020 №259137 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 5-7).

Відповідно до висновків Акту перевірки від 27.11.2020 №0050277 автомобіль DAF, що належить ФОП ОСОБА_1 , здійснював перевезення з порушенням абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищив встановлені законодавством габаритно-вагові параметри більше ніж 5% та менше 10% при перевезенні вантажів без відповідного дозволу.

Згідно з Довідкою №050350 від 27.11.2020 про результатами здійснення габаритно-вагового контролю, результат вагового контролю показав навантаження на осі: 1) 7,67 тон; 2) 11,96 тон; 3) 23,06 тон.

Аналогічні параметри містяться у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0050277 від 27.11.2020, в якому окрім іншого зазначено, що фактична вага транспортного засобу склала 42,69 т. при нормативно допустимій 40,00 т.

05.01.2020 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №225284, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 8500,00 грн. (а.с. 8).

Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, в даному випадку не зважаючи на зафіксовані вагові параметри транспортного засобу, суд вважає необґрунтованим застосування до позивача штрафних санкцій з огляду на таке.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових до автомобільних перевізників.

Так, судом встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось автомобілем DAF ХF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом-рефрижератором марки MIROFRET ТRS 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Проте, 01.09.2017 між ФОП ОСОБА_1 Орендодавець та ТОВ «Інтербуд-Авто» - Орендар укладено Договір №09 оренди транспортних засобів, відповідно до пункту 1.1. якого, Орендодавець передає Орендарю в користування транспортні засоби для використання в господарській діяльності підприємства, а Орендар приймає транспортні засоби та оплачує їх використання (а.с. 9).

За додатковою угодою №5 до договору №9 від 01.09.2017, Орендодавець передає, а Орендар приймає для використання в своїй господарській діяльності автомобіль DAF ХF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 10).

Використання в своїй господарської діяльності автомобіля DAF ХF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом-рефрижератором марки MIROFRET ТRS 3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у ІV кварталі 2020 року, саме ТОВ «Інтербуд-Авто» також підтверджується Актом надання послуг №18 від 30.12.2020 та платіжним дорученням №8099 від 12.01.2021, яким сплачено за використання вказаного транспортного засобу (а.с. 11-12).

Отже, транспортний засіб щодо якого проводилась перевірка використовується перевізником ТОВ «Інтербуд-Авто».

За таких обставин, саме ТОВ «Інтербуд-Авто» є автоперевізником в межах спірних правовідносин, а тому застосування адміністративно-господарського штрафу до особи якою не здійснювалось перевезення вантажу є необґрунтованим.

Доводи позивача про порушення процедури габаритно-вагового контролю, суд відхиляє, оскільки такі доводи не мають впливу для вирішення справи, а також такі доводи повинні бути заявлені перевізником, якщо він буде вважати, що відповідачем порушено норми законодавства.

Суд не надає оцінку наявності або відсутності порушень ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки позивач, в даному випадку, не є суб`єктом який повинен відповідати за дані порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеної норми, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 03135), в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (б-р Вінтера, 22а, м. Запоріжжя, 69096), про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 05.01.2021 №225284 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.05.2021.

Суддя Р.В. Кисіль