Справа № 420/9164/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9164/20

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М. Дата і місце ухвалення: 21.12.2020р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року по справі за позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу на загальну суму 512 397,80 грн., з яких: 39402,14 грн. по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та 472995,66 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 27.07.2020р. за відповідачем рахується заборгованість зі сплати сум грошових зобов`язань, нарахованих йому податковими повідомленнями-рішеннями від 11.02.2020р. №, № та №. У зв`язку з несплатою ФОП ОСОБА_1 заборгованості Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкову вимогу форми «Ф» №233213 від 25.05.2020р., яку направлено на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Однак, заборгованість ФОП ОСОБА_1 в добровільному порядку сплачена не була, у зв`язку з чим у податкового органу виникли підстави для стягнення суми боргу в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму заборгованості:

по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 39402,14 грн. на бюджетний рахунок UA0015009, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, код отримувача 38016923, КБК 11011001 отримувач коштів УДКСУ у м. Одесі Одеської області/Суворівський район/11011001;

по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 472995,66 грн. на бюджетний рахунок UA0015009, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, код отримувача 38016923, КБК 11010500 отримувач коштів УДКСУ у м. Одесі Одеської області/Суворівський район/11010500.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 21.12.2020р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову Головного управління ДПС в Одеській області.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що зі змісту позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області неможливо встановити яким чином і на підставі чого виникла заборгованість у ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом у вигляді несплати податків. До позовної заяви позивачем додано лише акт перевірки, про існування якого відповідачу не відомо. В розрахунку податкового боргу від 27.07.2020р. наведено лише суми заборгованості без зазначення відповідних розрахунків.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано розглянув справу в порядку спрощеного провадження, оскільки предмет позовної заяви перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказана обставина є обов`язковою підставою для скасування судового рішення у відповідності до п.7 ч.3 ст.317 КАС України. Крім того, судом не дотримано строків розгляду справи в спрощеному провадженні, встановлених статтею 258 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 09.12.2019р. по 20.12.2019р. головним державним ревізором-інспектором відділу контроль-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків та зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області Костовою Ю.І. проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки був складений акт №687/15-32-33-05/ НОМЕР_1 від 27.12.2019р., у висновках якого зафіксовано порушення відповідачем: п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179, п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік; п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.171.2 (б) ст.171, п.179.1 ст.179, п.179.7 ст.179 ПК України, внаслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами самостійно за результатами річного декларування по строку 01.08.2017р. в сумі 378260,53 грн.; п.162.1 ст.162, п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого встановлено несплату до бюджету податкового зобов`язання з військового збору по строку 01.08.2017р. в сумі 31521,71 грн.

11.02.2020р. на підставі акту перевірки №687/15-32-33-05/ НОМЕР_1 від 27.12.2019р. Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким до відповідача застосовано штрафні санкції в сумі 170,0 грн.;

- №, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 39402,14 грн. (в т.ч. за податковим зобов`язанням 31521,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7880,43 грн.);

- №, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в розмірі 472825,66 грн. (в т.ч. за податковим зобов`язанням 378260,53 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 94565,13 грн.).

Зазначені нарахування податкових зобов`язань за військовим збором та ПДФО виникли у зв`язку із отриманням відповідачем доходу у вигляді анулювання (прощення) боргу за кредитним договором ТОВ «Кей-Колект» та недекларуванням цього доходу відповідачем.

Копії вказаних податкових повідомлень-рішень надіслано 13.02.2020р. Головним управлінням ДПС в Одеській області за податковою адресою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), однак поштове відправлення повернулося відправнику без вручення його адресату. Причина повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

25.05.2020р. Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №2333213-51, якою ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 24.05.2020р. загальна сума його податкового боргу становить 512 405,25 грн., з яких: 39402,14 грн. по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; 472995,66 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Однак, поштове відправлення, яким позивачем направлено на адресу відповідача податкову вимогу, також повернулося до Головного управління ДПС в Одеській області. Причина повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

При зверненні з позовом до суду Головне управління ДПС в Одеській області посилалося на те, що до боржника вживалися заходи стягнення, передбачені Податковим кодексом України, зокрема на його адресу направлено податкову вимогу, однак визначена нею сума залишається не погашеною, заборгованість набула статусу узгодженої, у зв`язку з чим підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог податкового органу та їх задоволення виходячи з наступного.

Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.57.3 ст.57 Кодексу у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно п.п. «е» п.176.1 ст.176 ПКУ платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, ПК України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.

Як вже зазначалося колегією суддів, заборгованість, із позовом про стягнення якої Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду, виникла у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 сум грошових зобов`язань, нарахованих йому податковими повідомленнями-рішеннями від 11.02.2020р. №, № та №.

При цьому, в розумінні положень п.42.5 ст.42 ПК України, як вказані податкові повідомлення-рішення, так і податкова вимога форми «Ф» №2333213-51 від 25.05.2020р. вважаються врученими ОСОБА_1 15.03.2020р. та 04.07.2020р. відповідно.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцем проживання і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Відповідач не оскаржив в судовому порядку податкові повідомлення-рішення від 11.02.2020р. №, № та №, заборгованість в добровільному порядку не сплатив, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що борг набув статус узгодженого.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній належний розрахунок грошових зобов`язань щодо стягнення яких контролюючий орган звернувся із позовом колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з наданого позивачем розрахунку податкового боргу ОСОБА_1 станом на 27.07.2020р. являється за можливе встановити податковий борг та підстави донарахування відповідних сум.

Колегією суддів встановлено, що 26.11.2006р. між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 120 640 швейцарських франків.

Так, в акті перевірки №687/15-32-33-05/ НОМЕР_1 від 27.12.2019р. зазначено, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків фізична особа ОСОБА_1 у 2016 році отримав дохід в сумі 2 101 447,37 грн. як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором ТОВ «Кей-Колект» за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником у податковій звітності про майновий стан і доходи.

У відповідь на запит ГУ ДПС в Одеській області листом від 26.12.2018р. вх. №22011/10/15-32 ТОВ «Кей-Колект» повідомило, що за договором факторингу №4 від 12.06.2012р., укладеним між АТ «Укрсиббанк», як Клієнтом, та ТОВ «Кей-Колект», як Фактором, останньому були відступні права вимоги по кредитним договорам, в тому числі і по кредитному договору №0 від 24.11.2006р., в якому ОСОБА_1 являється боржником. ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги на всі суми одержані від боржника на виконання грошової вимоги, у зв`язку з чим товариству були передані документи, в тому числі кредитна справа, та персональні дані. ТОВ «Кей-Колект», в якості Кредитора, самостійно було прийнято рішення про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості та листом від 14.04.2016р. вих. №147-21442 повідомлено боржника фізичну особу ОСОБА_1 щодо прощення частини боргу в сумі 117060,84 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 3167514,19 грн. Дана сума була відображена у звітному розрахунку 1-ДФ за 1 квартал 2016 року.

Також, ТОВ «Кей-Колект» надало копію повідомлення про анулювання боргу від 14.04.2016р. вих. №147-21442, яким повідомило ОСОБА_1 щодо рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості, яка станом на 23.02.2016р. складає 3167514,19 грн., з яких:

- заборгованість по основній сумі кредиту 2101791,87 грн., даний дохід підлягає включенню до складу оподатковуваного доходу платника податків фізичної особи відповідно до абз.2 п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України;

- заборгованість по процентам - 1065722,32 грн.

Повідомлення про анулювання боргу ОСОБА_1 отримав особисто під підпис 29.02.2016р.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Дохід з джерелом їх походження з України, підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено як будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є вичерпним.

Відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

З вказаних норм слідує, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Як встановлено контролюючим органом, в порушення вимог п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179, п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України станом на дату складання акту перевірки податкова декларація про майновий стан та доходи за 2016 рік по строку до 01.05.2017р. до контролюючого органу ОСОБА_1 не подана та, відповідно, не нараховано і не сплачено з прощеного (анульованого) боргу 2101447,37 грн. податок на доходи фізичних осіб в сумі 378260,53 грн. і військовий збір в сумі 31521,71 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що 29.02.2016р. між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 укладено договір №0/732174 про припинення зобов`язання переданням відступного в сумі 32 000 доларів США. Згідно вказаного договору сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань Боржника, які виникли на підставі кредитного договору №0 від 24.11.2006р. шляхом передачі Боржником Кредитору суми відступного до 29.02.2016р.

ОСОБА_1 29.02.2016р. було здійснено платіж на суму 865 740,45 грн. (32 000 доларів США) на рахунок ТОВ «Кей-Колект».

З посиланням на вказані обставини апелянт стверджує, що борг ОСОБА_1 було не анульовано, як зазначено в повідомленні про анулювання боргу, а повністю погашено, тобто виплачена повна сума заборгованості, яка зазначена у договорі про припинення зобов`язання переданням відступного. А відтак, ОСОБА_1 не отримано доходу як додаткове благо, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та з якого має бути сплачено військовий збір.

Колегія суддів такі доводи апелянта вважає необґрунтованими, оскільки в п.1.1, п.1.2 вказаного договору зазначено, що станом на 29.02.2016р. загальна сума заборгованості Боржника за Кредитним договором складає 149 008,57 швейцарських франків, з яких 109623,00 швейцарських франків заборгованість по основній сумі кредиту та 39385,57 швейцарських франків заборгованість за процентами; відступними за даним Договором є грошові кошти 32 000,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 849 600,00 грн.

При цьому, пунктом 2.1 Договору визначено, що з дати отримання Кредитором основних коштів у гривневому еквіваленті 32 000,00 доларів США, що становить 849 600,00 грн., припиняються зобов`язання, як визначені Кредитним договором, та Кредитор анулює залишок боргу за кредитним договором.

З вказаного слідує, що сплачена ОСОБА_1 сума 849 600,00 грн. є відступними коштами, тобто умовою, за наявності якої Кредитор здійснює прощення (анулювання) залишку заборгованості за кредитним договором, яка складає 117060,84 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 3167514,19 грн. (з яких 2101791,87 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, що підлягає включенню до складу оподатковуваного доходу платника податків фізичної особи відповідно до абз.2 п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПК України).

Таким чином, умовами договору №0/732174 від 29.02.2016р. для припинення зобов`язань за кредитним договором №0 від 24.11.2006р. визначено дві обставини: сплата Боржником відступних в сумі 32 000,00 доларів США та анулювання Кредитором залишку заборгованості, який становитиме 117060,84 швейцарських франків.

У зв`язку з цим, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про припинення зобов`язань за кредитним договором №0 від 24.11.2006р. з підстав сплати ним кредитної заборгованості .

Варто зазначити, що ОСОБА_1 особисто отримав 29.02.2016р. від ТОВ «Кей-Колект» повідомлення про анулювання боргу, яким, серед іншого, йому було роз`яснено про необхідність сплати із суми прощеної заборгованості за тілом кредиту податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

З урахуванням вказаних обставин у їх сукупності колегія суддів не вбачає підстав для висновку щодо незаконності податкових повідомлень-рішень від 11.02.2020р. №, № та №, про стягнення визначених якими сум грошових зобов`язань Головне управління ДПС в Одеській області звернулося з даним позовом до суду.

В поданій апеляційній скарзі апелянт наполягає на порушенні судом порядку розгляду справи, оскільки вважає, що дана адміністративна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, з огляду на те, що згідно ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

При цьому, Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначено ті справи, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження та які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції наділений правом вирішувати питання щодо можливості призначення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що за характером спірних правовідносин вказана адміністративна справа не є складною, а тому могла бути призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, згідно ст. 257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням усіх цих обставин судом прийнято рішення про призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, що не суперечить положенням КАС України.

Більше того, дана справа є справою незначної складності у відповідності до п.7 ч.6 ст.12 КАС України.

Посилання апелянта на положення п.6 ч.6 ст.12 КАС України є безпідставними, оскільки предметом даного спору є стягнення заборгованості, а не оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, оскільки в даному випадку справа, що розглядається, не підпадає під перелік справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за вказаними обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є не суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.316 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 травня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук