Справа № 140/15376/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15376/20 пров. № А/857/3993/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Раджас Торгстрой» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року (прийняте в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у місті Луцьку суддею Смокович В.І.; складене у повному обсязі 22 січня 2021 року) в адміністративній справі № 140/15376/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Раджас Торгстрой» до Головного управління ДПС у Волинській області, Державної податкової служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Неоторг-Плюс», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Раджас Торгстрой» (далі - ТзОВ «Раджас Торгстрой») звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом про визнання протиправним та скасування рішення комісії Головного управління ДПС у Волинській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної /розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) або відмову в такій реєстрації від 13 липня 2020 року № 1725073/42632533 про відмову в реєстрації податкової накладної від 02 липня 2020 року №112 та зобов`язання Державної податкової служби України ( далі - ДПС України) зареєструвати в ЄРПН вказану податкову накладну датою її подання.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Волинській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 13 липня 2020 року № 1725073/42632533 про відмову в реєстрації податкової накладної від 02 липня 2020 року № 112.

Зобов`язано ДПС України зареєструвати, подану ТзОВ «Раджас Торгстрой» податкову накладну від 02 липня 2020 року № 112 в ЄРПН.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ТзОВ «Раджас Торгстрой» судовий збір в розмірі 2102,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1250,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТзОВ «Раджас Торгстрой» судовий збір в розмірі 2102,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 1250,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило Головне управління ДПС у Волинській області, проте ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 його апеляційну скаргу повернуто.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині визначеного розміру судових витрат, його оскаржило ТзОВ «Раджас Торгстрой», вважаючи, що таке є незаконним та прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просило скасувати оскаржуване рішення в частині судових витрат та ухвалити нове в цій частині, яким стягнути на його користь понесені витрати на правову допомогу у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суду були надані всі необхідні документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а тому підстав для визначення витрат які підлягають відшкодуванню у меншому розмірі не було. Судом не наведено у своєму рішення обгрунтувань неспівмірності, надмірності заявлених до відшкодування витрат.

Також в цій апеляційній скарзі ТзОВ «Раджас Торгстрой» подало заперечення на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без руху. Зазначає, що суд в цій ухвалі невірно визначив розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні цього позову. В обґрунтування цього зазначило, що позовні вимоги є поєднаними та похідними одна від одної, а тому при поданні позовної заяві підлягав сплаті судовий збір у розмірі, який визначений для однієї позовної вимоги, а не двох.

Крім того, просить стягнути на його користь, понесені судові витрати в апеляційній інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 по справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги позивач надав суду договір-доручення № ПН-112/02 від 17 липня 2020 року (а. с. 129-131), додаток № 1 до вказаного договору - Протокол № 1 узгодження договірної ціни від 17 липня 2020 року (а.с. 132-133), акт приймання-передачі наданих правових послуг № ПН-112/02 від 30 липня 2020 року (а.с. 134 - 135), звіт про надані правові послуги №ПН-112/02 від 30 липня 2020 року (а.с. 136 - 137), рахунок-фактуру № ПН-112/02 від 30 липня 2020 року (а.с. 138), платіжне доручення від 17 вересня 2020 року № 169 (а.с. 139).

З акта про надані правові послуги № ПН-112/02 від 30 липня 2020 р. видно, що позивачу були надані такі послуги: ознайомлення з пакетом документів клієнта для підготовки позову - 2 години; ознайомлення з пакетом документів досудового врегулювання спору - 2 години; робота з доказами, які підтверджують факти, викладені в позовній заяві - 2 години; робота з відповідною судовою практикою, щодо врегулювання предмету спору в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 1 година; правка та друкування позовної заяви з додатками - 6 годин; адміністративні питання пов`язані з підготовкою та подачею позовної заяви - 1 година.

Всього підготовка та подача позовної заяви з додатками до суду - 14 годин, вартістю 1051,00 грн за годину, на загальну суму 14 714,00 грн.

За надані послуги товариство сплатило на рахунок адвокатського об`єднання Адвокатська фірма Правозахисник - 14 714,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17 вересня 2020 року № 169.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 14 714,00 грн заперечив з огляду на те, що ця справа є справою незначної складності, а тому об`єми наданих робіт не відповідають складності справи та за належної компетенції представника позивача є завищеними (а.с. 157 - 160).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд першої інстанції виходив із того, що ознайомлення з пакетом документів клієнта для підготовки позову та досудового врегулювання спору, робота з доказами, які підтверджують факти, викладені в позовній заяві та відповідною судовою практикою, правка та друкування позовної заяви з додатками та адміністративні питання пов`язані з підготовкою та подачею позовної заяви є єдиним комплексом дій, що охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а визначення суми гонорару за кожну з зазначених дій не є виправданим, а тому підлягає зменшенню.

При цьому, документи клієнта для підготовки позову, документи досудового врегулювання спору та докази, які підтверджують факти, викладені в позовній заяві являють собою один і той самий пакет документів.

Окрім того суд першої інстанції врахував, що справа про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у реєстрації податкової накладної в ЄРПН є спором немайнового характеру незначної складності, предметом судового розгляду у цій справі були господарські операції лише за однією податковою накладної, у реєстрації якої було відмовлено контролюючим органом та провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

Спірні правовідносини регулюється нормами ПК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню та застосуванню адвокатом, не передбачають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню, судом першої інстанції здійснено оцінку доказів, які надані на підтвердження понесених судових витрат та належним чином обгрунтовано неспіврозмірність заявлених витрат.

Щодо доводів апелянта про те, що розмір витрат на правову допомогу визначений у договорі у відсотковому відношенні від ціни позову і суд не наділений повноваженнями втручатися в договірні відносини між позивачем і адвокатом, колегія суддів зазначає таке

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Крім того колегія суддів зазначає, що цей спір носить немайновий характер, оскільки предметом спору є рішення податкового органу про відмову реєстрації податкової накладної і розмір суми, яка зазначена в цій накладній немає значення для вирішення цього спору.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір витрат зазначений позивачем не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних і є не співрозмірними, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи № 380/4698/20 матиме надмірний характер.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з необхідністю відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 2500 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Щодо решти обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують викладених вище висновків та на законність судового рішення не впливають.

Щодо заперечення на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року колегія суддів зазначає, що ця ухвала про залишення позовної заяви без руху є законною та обґрунтованою, з огляду на те, що в позові заявлено дві вимоги до двох різних відповідачів, а тому за кожну вимогу необхідно сплатити судовий збір.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не скасовується та не змінюється судове рішення, заява ТзОВ «Раджас Торгстрой» про розподіл судових витрат, понесених під час апеляційного розгляду справи задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Раджас Торгстрой» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року в адміністративній справі № 140/15376/20 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 17 травня 2021 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду