Справа № 540/2118/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 травня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/2118/21

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач-1) та Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради (далі-відповідач-2), в якому просить:

- визнати противоправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради у призначенні субсидії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року по 30 квітня 2021 рік;

- визнати противоправними дії та бездіяльність ОСОБА_2 начальниці Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради у призначенні субсидії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року по 30 квітня 2021 рік;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради призначити субсидію ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 начальницю Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради утриматися від вчинення протиправних дій у призначенні субсидії ОСОБА_1 ;

- стягнути з боржника - Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради 34288,33 грн. коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за період з 1 жовтня 2018 року по 30 квітня 2021 р., на користь стягувача ОСОБА_1 ;

- стягнути з боржника Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради 90000,00 грн. коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в рахунок компенсації моральної шкоди за період з 1 жовтня 2018 року по 30 квітня 2021 р„ на користь стягувача ОСОБА_1 ;

- стягнути з боржника ОСОБА_2 начальниці Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради 90000,00 грн. коштів на відшкодування шкоди, заподіяної її протиправними діями та бездіяльністю, в рахунок компенсації моральної шкоди за період з 1 жовтня 2018 року по 30 квітня 2021 р., на користь стягувача ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в опалювальний період 2016-2017 років, 2017-2018 років позивачу надавали щомісячну адресну безготівкову субсидію. З травня 2018р. позивачу було відмовлено у призначенні безстрокової щомісячної адресної безготівкової житлової субсидії як уповноваженому власнику житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач вказує, що 13.11.2018 року він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради з заявою та декларацією на призначення субсидії, яка зареєстрована 16.11.2018року за №5/2089. Однак, з 21.12.2018 року в наданні субсидії позивачу відмовлено на підставі того, що дохід меньшій мінімального, про що він дізнався 28.01.2019р. з гарячої лінії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради.

Не погоджуючись з такими діями Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради, позивач разом з дружиною звернулись до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради, виконавчого комітета Дніпровської районної у місті Херсонської ради, за участю третьої особи - Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Херсонський обласний автомобільно-учбовий комбінат" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.08.2019р. у справі №540/1156/19, яке набрало законної сили 21.09.2019р., відмовлено у задоволенні вказаної позовної заяви.

Також позивач зазначає, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21.10.2019р. у справі №540/1968/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, частково задоволені вимоги. Вказаним рішенням визнано протиправним рішення комісії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 13.06.2019 року, щодо не призначення ОСОБА_1 з 01.06.2019 року щомісячної адресної безготівкової субсидії уповноваженими особами комісії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні рада, з наведених у ньому підстав. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 червня 2019 року про призначення житлової субсидії з 01 червня 2019 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28.02.2020р. у справі №540/2827/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Херсоні ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Херсоні ради від 16.12.2019 р. про непризначення ОСОБА_1 житлової субсидії. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Херсоні ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 28.10.2019 р. з урахуванням правової позиції, наданої судом у рішенні.

Крім того, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.02.2021р. у справ №540/3777/20 позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визнання бездіяльності протиправною задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі від 21.08.2020 р. та зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі від 21.08.2020 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позивач зазначає, що він отримав лист від 09.04.2021 р., зі змісту якого вбачається, що відповідач-1 фактично одноосібно та незаконно вирішує питання про відмову у призначенні безстрокової щомісячної адресної безготівкової житлової субсидії ОСОБА_1 як уповноваженому власнику житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 1 травня 2018 року.

22.11.2020 р. позивач знову подав заяву та декларацію, яка також була відхилена, що відображено на веб-сайті Мінсоцполітики. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що рішення по поданим позивачем заявам не приймалось, оскільки матеріали були відхилені та не розглядались.

Враховуючи вищевикладене, позивач вказує на те, що з 2018 року йому завдані матеріальні і моральні збитки, які за період з 01.10.2018р. по 30.04.2021р. складають: матеріальні - 34288,33 грн. та моральні - 180 000 грн. (по 90 000 грн. з кожного відповідача).

З наведеного вище вбачається, що позивач вважає, що його права порушені з 01.10.2018 року рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів. При цьому він знаючи про такі порушення, звертався до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом 13.05.2021р. позивач просить захистити його права, які порушені у 2018, 2019 та 2020 роках.

З цього приводу, слід зазначити, що частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність підтверджених належними доказами поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №826/16024/17, від 19 вересня 2018 року у справі №708/21/17, від 26 вересня 2018 року у справі №281/492/17, від 16 серпня 2019 року у справі №826/10115/17, від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з даним позовом 13.05.2021р. повинен додати до нього заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску, адже про порушення своїх прав у 2018, 2019 та 2020 роках позивачу було відомо, що підтверджується судовими рішеннями за його позовами. Однак, до даного позову не додано заяви, яка б містила обґрунтування щодо причин пропуску строку звернення до суду.

Окремо слід звернути увагу на вимогу позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Так, частиною 3 статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно ст.1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Цією ж нормою встановлено, що за подання до адміністративного суду фізичною особою позову немайнового характеру судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду фізичною особою позову майнового характеру, судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 р. №1082-IX розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021р. становить 2270 грн.

Так, позивачем заявлені дві вимоги майнового характеру (ціна позову 214 288,00 грн.) та дві вимоги немайнового характеру (визнати противоправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради у призначенні субсидії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року по 30 квітня 2021 рік; визнати противоправними дії та бездіяльність ОСОБА_2 начальниці Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Херсоні ради у призначенні субсидії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року по 30 квітня 2021 рік).

З огляду на викладене, позивачу за подання даного позову слід сплатити судовий збір в загальній сумі 3 958,88 грн. (214 288 х1% + 908 х 2) або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Разом з тим, позивачем заявлена вимога про звільнення його від сплати судового збору з урахуванням його майнового стану.

Відповідно до ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Вказана норма кореспондується зі ст.8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (п.1 ч.1 ст.8 Закону).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч.2 ст.8 Закону України "Про судовий збір").

Аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку, що за наявності встановлених чинним законодавством підстав, суд може звільнити від сплати судового збору позивача - фізичну особу, у разі наявності доказів на підтвердження таких підстав.

Так, позивачем надано до суду відомості з реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за 2020 рік та скриншот з особового електронного кабінету ПФУ про суму пенсійної виплати за квітень 2021р.

Разом з тим, позивачем не надано до суду документів про розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, зокрема, щодо отриманих у 2020 році пенсійних виплат, що позбавляє суд можливості встановити наявність підстав звільнення позивача від сплати судового збору.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Відповідно до положень Конституції України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги положення норм процесуального законодавства щодо вимог до позовної заяви, а також вимоги Закону України "Про судовий збір", станом на день постановлення даної ухвали відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Також слід звернути увагу, що згідно із положеннями частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а тому суд не надає привілеї тим чи іншим особам зі сплати судового збору. Надання такого привілею порушить принцип рівності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Отже, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 161 КАС України.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене позовна заява відповідно до ст.169 КАС України підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків, а саме для надання до суду обгрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та доказами поважності причин пропуску такого строку, а також документу про сплату судового збору у сумі 3 958,88 грн., або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Керуючись ч. 1 ст. 169 КАС України,

ухвалив:

Залишити позовну заяву без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення даної ухвали.

Після усунення недоліків позовної заяви документи до суду направляти із вказівкою на номер справи 540/2118/21 та зазначенням прізвища судді, який прийняв ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремо не оскаржується та набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя А.С. Пекний