Справа № 826/17800/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.05.2018 № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до 10.10.2014 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

27.04.2015 ОСОБА_1 подав до контролюючого органу податкову декларацію № з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік, у якій самостійно визначив суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 419 951,85 грн.

Визначене у вказаній декларації податкове зобов`язання позивач сплатив у травні-червні 2015 року.

19.04.2018 працівником Головного управління ДФС у місті Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за 2014 рік.

За результатом перевірки складено акт 19.04.2018 №2805/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 у якому відображено порушення позивачем строків сплатити податкового зобов`язання, визначеного у податковій декларації від 27.04.2015 №. Зазначено, що датою нарахування зобов`язання є 28.04.2015, а датами сплати 08.05.2015, 12.05.2015, 15.05.2015, 18.05.2015, 04.06.2015, у зв`язку із чим констатовано порушення позивачем строку сплати на 11, 15, 18, 21, 38 днів відповідно.

На підставі вказаних висновків акту 19.04.2018 №2805/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким на підставі статті 126 ПК України застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 20% у сумі 29 495,32 грн.;

- №, яким на підставі статті 126 ПК України застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 10% у сумі 27 247,53 грн.

Позивач не погоджується із вказаними рішеннями, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про несвоєчасну сплату вказаного податкового зобов`язання є безпідставними, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафних санкції за порушення таких строків на підставі податкових повідомлень-рішень від 23.05.2018 № та №.

Крім того, відповідачем порушено строк, передбачений п`є. 114.1 ст. 114 ПК України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пункт 75.1 статті 75 ПК України передбачає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Встановлено, що станом на час подання податкової декларації від 27.04.2015 № та проведення перевірки, результати якої відображені в акті від 19.04.2018 №2805/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 , реєстрація ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця припинена. При цьому, до 10.10.2014 ОСОБА_1 був зареєстрований як ФОП.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у фізичної особи статусу фізичної особи-підприємця зумовлює різний підхід до визначення строку подання декларації з податку на доходи фізичних осіб та граничних строків сплати зобов`язання, визначеного у такій декларації.

Так, у відповідності до п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (пп. 49.18.4);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (пп. 49.18.5).

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що декларацію від 27.04.2015 № позивач подав як фізична особа, а предметом перевірки була виключно своєчасність сплати позивачем податкового зобов`язання, визначеного у вказаній декларації.

Крім того, за висновками акту від 19.04.2018 №2805/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 встановлено порушення позивачем строку сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування протягом строків, визначених пунктом 179.7 статті 179 ПК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до спірних правовідносин у частині строку подання податкової декларації підлягають до застосування положення пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а в частині строку сплати податкового зобов`язання - п. 179.7 ст. 179 ПК України.

Таким чином, граничним строком сплати податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, самостійно визначного позивачем у податковій декларації від 27.04.2015 №, є 01.08.2015.

При цьому, у акті перевірки від 19.04.2018 №2805/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 та відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, визначне позивачем у податковій декларації від 27.04.2015 №, сплачено частинами 08.05.2015, 12.05.2015, 15.05.2015, 18.05.2015, 04.06.2015.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що висновки відповідача про несвоєчасну сплату вказаного податкового зобов`язання є безпідставними, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафних санкції за порушення таких строків на підставі податкових повідомлень-рішень від 23.05.2018 № та №.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Згідно п. 114.1 ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Оскільки податкова декларація № подана позивачем 27.04.2015, а податкові зобов`язання визначені у такій декларації сплачені позивачем зокрема 08.05.2015, 12.05.2015, 15.05.2015, 18.05.2015, у той час як штрафні санкції за несвоєчасну сплату застосовані спірними рішеннями відповідача від 23.05.2018, суд першої інстанції вірно зауважив, що у даному випадку наявне порушення відповідачем строку, передбаченого п. 114.1 ст. 114 ПК України, що також свідчить про протиправність спірних рішень.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції, яким задоволені позовні вимоги.

Колегія суддів при цьому зазначає, що в апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві не вказує, в чому ж саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, неповне дослідження обставин справи чи невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт не наводить жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції, а лише цитує норми права, якими регулюються спірні правовідносини та обставини по справі.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан