Справа № 420/9622/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9622/20
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду, -

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, треті особи Головне управління ДКСУ в Одеській області та Державна судова адміністрація України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмежень її розміру, встановлених ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у повному обсязі (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмежень встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», відповідно до розміру суддівського окладу, визначеного штатним розписом Київського районного суду м. Одеси з урахуванням надбавки за вислугу років та виплатити недоотриману частину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним отримана суддівська винагорода за період квітень-серпень 2020 року в меншій сумі, ніж передбачено чинним законодавством, оскільки при розрахунку суддівської винагороди в зазначений період застосовані обмеження сум суддівської винагороди десятьма розмірами мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», якою вказаний Закон було доповнено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» №553-ІХ від 13.04.2020 р. Зазначені дії відповідача позивач вважав неправомірними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням ухвали від 21 січня 2021 року про внесення виправлень (ЄДРСР №94291439), частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 :

- визнані протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмежень її розміру, встановлених ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - визнати протиправними;

- зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 за період 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше виплачених сум.

- допущено до негайного виконання рішення суду у частині стягнення недоотриманої суддівської винагороди ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Також зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ) нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода суддів обмежувались максимальним розміром 47230 грн. на місяць. Зазначене питання було предметом розгляду Ради суддів України під час засідання, що відбулося 24.04.2020 року, за результатами якого прийнято відповідне рішення від 24.04.2020 року № 22. Враховуючи викладене, апелянт вказує, що з 18.04.2020 року він не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ), а отже висновки суду першої інстанції про протиправність дій Територіального управління є необґрунтованими.

Позивач та треті особи своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що Указом Президента України від 12.03.2012 року ОСОБА_1 призначений на посаду судді Центрального районного суду м. Миколаєва (а.с. 12-16), Указом Президента України від 13.02.2014 року №75/2014 в межах п`яти річного строку переведений на роботу на посаді судді Київського районного суду м. Одеси (а.с. 17-18). Указом Президента України від 24.04.2019 року №164/2019 позивач призначений на посаду судді Київського районного суду м. Одеси (а.с. 21).

Наказом голови Київського районного суду м. Одеси від 14.03.2019 року №29-ос позивачу встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с. 22).

Відповідно до наданої на вимогу апеляційного суду довідки про нараховану суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 30.04.2020 року судді Київського районного суду м. Одеси Прохорову П.А., яка також була надана і до суду першої інстанції, але за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року (а.с. 42):

- за квітень 2020 року, посадовий оклад судді складає 78825 грн., доплата за вислугу років 23647,50 грн., обмеження, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 21044,76 грн.;

- за травень 2020 року, посадовий оклад судді складає 78825 грн., доплата за вислугу років 17735,63 грн., обмеження, обмеження, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 55242,50 грн.;

- за червень 2020 року, посадовий оклад судді складає 59118,75 грн., доплата за вислугу років 31530,00 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді 6306,00 грн., обмеження, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 41431,88 грн. При цьому, у червні 2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода за щорічну основну відпустку в сумі 16244,85 грн.;

- за липень 2020 року, посадовий оклад судді складає 61689,13 грн., доплата за вислугу років 18506,74 грн., обмеження, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 43233,26 грн. При цьому, у липні 2020 року позивачу була нарахована матеріальна допомога в розмірі 78825 грн.;

- за серпень 2020 року, посадовий оклад судді складає 3941,25 грн., доплата за вислугу років 1182,38 грн., обмеження, що перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, складає 2762,13 грн.

- за вересні 2020 року обмеження суддівської винагороди десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, не встановлено. Також у вересні було проведено донарахування в сумі 2762,13 грн., відповіло до рішення КСУ від 28.08.2020 року №10-р/2020

Таким чином, матеріалами справи підтверджений той факт, що за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року позивачу була не нарахована та не виплачена суддівська винагорода у загальному розмірі 163714,53 грн. (без вирахування податків та зборів) (квітень 2020 року 21044,76грн., травень 2020 р. 55242,50 грн., червень 2020 р. 41431,88 грн., липень 2020 року 43233,36 грн., серпень 2020 року 2762,13 грн.). Оскільки не нарахована суддівська винагорода за серпень 2020 року в розмірі 2762,13 була виплачена позивачу у вересні, загальна сума не нарахованої та не виплаченої суддівської винагороди становить 160952,40 грн. (без вирахування податків та зборів)

Зазначене не нарахування та не виплата відбулись у зв`язку із дією обмежень, введених Законом №553-ІХ від 13.04.2020 року «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження суддівської винагороди не відповідає гарантії незалежності судді, а тому таке обмеження є протиправним, а сама виплата суддівської винагороди в обмеженому розмірі згідно зі статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», свідчить про протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 19 Основного Закону правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою та шостою статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому статтею 64 основного Закону встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 28, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126 Основного Закону, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 2 та 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом, а також встановлена складові суддівської винагороди (посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці) та базовий розмір посадового окладу судді, зокрема, судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 9 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року встановлено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

За приписами частин 1 та 3 ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, Державна судова адміністрація України, яка має територіальні управління, є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Відповідно до ч.ч. 6. 7 ст. 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, територіальне управління Державної судової адміністрації України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України на підставі типового положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України.

Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, затверджене головою ДСА України 25.09.2015 року (https://od.court.gov.ua/userfiles/Polojennya_Od(2).pdf).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 п. 4 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, до повноважень ТУ ДСА України в Одеській області віднесено забезпечення належних умов діяльності місцевих судів Одеської області в межах повноважень визначених законом; забезпечення, в межах повноважень, визначених законом, незалежність, недоторканість та безпеку судів у взаємодії з органами суддівського самоврядування, суддями, правоохоронними органами; здійснення функцій розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема, місцевих загальних судів Одеської області.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи копії розрахункових листів та довідок, наданих позивачу апелянтом, апеляційний суд зазначає, що саме апелянт ТУ ДСА в Одеській області здійснює нарахування та виплату позивачу, як судді Київського районного суду м. Одеси, суддівської винагороди.

12.03.2020 року набрала чинності Постанова КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12.03.2020 року на усій території України установлений карантин, кінцева дата якого, з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін, неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнений статтею 29 наступного змісту:

«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).».

Також, ст. 12 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-IX, були внесені зміні до додатків до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зокрема до додатку № 7 «Розподіл видатків державного бюджету України на 2020 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», відповідно до яких були збільшені видатки «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» код 0501020, разом з 14619144,8 тис. грн. до 15696795,1 тис. грн.., а саме по коду 0330 «Виплата вихідних допомог, різниці в оплаті праці суддів після проходження кваліфікаційного оцінювання, видатки на збільшення численності суддів та працівників апарату судів» з 2486267,0 тис. грн. до 3563917, тис. грн.

Таким чином, при введенні обмеження виплати суддівської винагороди десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, зменшення фінансування на виплату суддівської винагороди не відбулось.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294-ІХ зі змінами;

- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-ІХ.

Таким чином, в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року, з порушенням вимог ст.ст. 8, 19, ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, ст. 130 Конституції України, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 зазначено, що Конституцією України встановлено, що виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (пункт 14 частини першої статті 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (частини перша, друга статті 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення частини першої, частина друга статті 130).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11. 2019 року №294-ІХ зі змінами, Закону України №553-ІХ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до матеріалів справи, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 року позивачу суддівська винагорода нараховується та виплачується без обмежень та у відповідності до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану, але в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року воєнний або надзвичайний стан на території України не вводився.

Апеляційний суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 не визначив будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення.

Таким чином, за змістом ст. 152 Конституції України положення ч.1, 3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ) втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо застосування у спірних правовідносин, в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року, спеціальних норм, зокрема, Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року (ст. 135), а не положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ), які явно та беззаперечно суперечать Основному Закону (ст.ст. 8, 19, 64, ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, ст. 130).

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на рішення РСУ №22 від 24.04.2020 року, оскільки таке рішення не є нормою Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, виключно яким регулюється суддівська винагорода (ч. 1 ст. 135).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог та обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що саме ДСА України є відповідальним виконавцем паспорту бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», проте як апелянт є лише розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та не має правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету.

Апеляційний суд відхиляє зазначені доводи з огляду на те, що саме апелянт, відповідно до свого положення, здійснює забезпечення незалежності суддів та функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих загальних судів Одеської області, та як підтверджено матеріалами справи - здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди, зокрема позивачу, як судді Київського районного суду м. Одеси.

Таким чином, саме на апелянта має бути покладений обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача.

Водночас апеляційний суд вважає не достатньо належним обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права позивача, з огляду на те, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів, за яких беззаперечно встановлена сума суддівської винагороди, яку в період з 18.04.2020 р. по 28.08.2020 року апелянт протиправно не нарахував та не виплатив позивачу, а саме 160952,40 грн. (без вирахування податків та зборів).

При цьому апеляційний суд зазначає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, здійснюється судом в спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Оскільки, як встановлено апеляційним судом, саме апелянт є належним відповідачем та здійснює нарахування і виплату суддівської винагороди, зокрема позивачу, а матеріалами справи достеменно підтверджений розмір протиправно не нарахованої та не виплаченої позивачу суддівської винагороди, належним способом відновлення порушеного права позивача є саме стягнення з апелянта на користь позивача суддівської винагороди в сумі 160952,40 грн. з відрахуванням при цьому належних податків та зборів. Також апеляційний суд зазначає, що посилання апелянта на проведення виплати позивачу суми суддівської винагороди в розмірі 21044,75 грн., на виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, жодним чином не впливає на спосіб відновлення порушеного права позивача, а може бути лише підтвердженням часткового відновлення порушеного права позивача при перевірці виконання постанови апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права але з помилковим застосуванням норм процесуального права в частині обрання способу відновлення порушеного права позивача відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої змінене в резолютивній частині.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 64, ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, ст. 130 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 3211, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №420/9622/20 змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №420/9622/20 у такій редакції:

«Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь судді Київського районного суду м. Одеса ОСОБА_1 не виплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в сумі 160952,40 грн. (сто шістдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 40 коп.) з відрахуванням при цьому належних податків та зборів.»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №420/9622/20 - залишити без змін.

Встановити судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №420/9622/20.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області до 18 червня 2021 року подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №420/9622/20.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18.05.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.