Справа № 160/5476/20
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 160/5476/20

адміністративне провадження № К/9901/8499/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: Я.О. Берназюка, С.М. Чиркіна

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 11 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

21 травня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного Управління Держпраці в Дніпропетровській області №ДН4111/262/НП-2/СП-ФС/82 від 24 березня 2020 року про накладення штрафу уповноваженими особами на ТОВ «Кривбасремонт» у розмірі 12 519,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності частині четвертій статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України. Скаржнику надано десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху на усунення недоліків касаційної скарги шляхом сплати судового збору. В задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено.

12 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що станом на 01 березня 2021 року відсутні кошти на сплату судового збору.

Вивчивши клопотання Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що умови визначені статтею 8 є диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предмету спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи - суб`єкта владних повноважень), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тому підстави для розгляду касаційним судом питання про відстрочення юридичній особі - суб`єкту владних повноважень сплати судового збору відсутні.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення сплати судового збору; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, у тому числі, обставини пов`язані з відсутністю у скаржника коштів не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на те, що станом на 17 травня 2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 24 березня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху та не сплачено судовий збір, касаційну скаргу слід повернути.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні клопотання Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про відстрочення сплати судового збору відмовити.

2. Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду 11 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, - повернути особі, яка її подала.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя С.М. Чиркін