Справа № 380/8986/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/8986/20 пров. № А/857/6108/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року (головуючої судді Сидор Н.Т., ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 12 год. 23 хв. повний текст додаткового рішення складено 08.02.2021) у справі № 380/8986/20 за позовом Фермерського господарства «Щедродар» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ФГ «Щедродар» 21.10.2020 звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Львівській області про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 1854585/42799301 від 20.08.2020 про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 10.08.2020, зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складену Фермерським господарством «Щедродар» податкову накладну № 1 від 10.08.2020 датою її первинного подання платником податків на реєстрацію.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року задоволено позов повністю.

У позовній заяві вказано про те, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., однак доказів понесення таких витрат до прийняття рішення у справі не надав, тому суд питання про розподіл таких витрат при ухваленні судового рішення не вирішував.

19 січня 2021 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про відшкодування судових витрат, згідно з якою просить винести додаткове рішення у справі № 380/8986/20, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області та Державної податкової служби України на користь Фермерського господарства «Щедродар» витрати на професійну правову допомогу та доїзд до суду в сумі 7240,00 грн.

Оскаржуваним додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року заяву представника позивача про відшкодування судових витрат - задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фермерського господарства «Щедродар» 1000 гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фермерського господарства «Щедродар» 1000 гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. У задоволенні стягнення витрат, пов`язаних із прибуттям до суду відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви на відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про відшкодування судових витрат, додаткове рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №380/8986/20 та ухвалою суду від 26.03.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України, встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Приписами частини 1 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи з метою підтвердження судових витрат на професійну допомогу представником позивача надано: копію Договору № 1/2909 про надання правової допомоги від 29.09.2020; копію Додаткової угоди № 1 від 29.09.2020 до Договору № 1/2909 про надання правової допомоги від 29.09.2020; копію протоколу доручення № 1 від 29.09.2020 до Договору № 1/2909 про надання правової допомоги від 29.09.2020; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 313 від 30.11.2020; звіт до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 313 від 30.11.2020 згідно з Протоколом доручення № 1 від 29.09.2020 до Договору про надання правової допомоги № 1/2909 від 29.09.2020; рахунок на оплату № 209 від 29.09.2020; виписку по рахунку Адвокатського об`єднання «Галицька правнича група» відкритому в Акціонерному банку «Південний» (м. Одеса) за 05.10.2020, в якому відображено отримання від ФГ «Щедродар» згідно з Док. № 95 від 05.10.2020 у сумі 5000,00 грн; рахунок на оплату № 284 від 30.11.2020; виписку по рахунку АО «Галицька правнича група», відкритому в Акціонерному банку «Південний» (м. Одеса) за 02.12.2020, а якому відображено отримання від ФГ «Щедродар» згідно з Док. № 12 від 01.12.2020 в сумі 1490,00 грн; Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 11/01/2021 згідно з Протоколом доручення № 1 від 29.09.2020 до Договору про надання правової допомоги № 1/2909 від 29.09.2020; звіт до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 11.01.2021 згідно з Протоколом доручення № 1 від 29.09.2020 до Договору про надання правової допомоги № 1/2909 від 29.09.2020; рахунок на оплату № 2 від 11.01.2021; платіжне доручення № 1 від 13.01.2021 про оплату ФГ «Щедродар» 750,00 грн АО «Галицька правнича група» згідно з рахунком № 2 від 11.01.2021 без ПДВ.

З поданих документів встановлено, що 29.09.2020 ФГ «Щедродар» та Адвокатське об`єднання «Галицька правнича група» уклали Договір № 1/2909 про надання правової допомоги.

Згідно з Додатковою угодою № 1 від 29.09.2020 до вказаного договору сторонами погоджено, що облік розміру годин роботи адвоката чи помічника адвоката здійснюється в односторонньому порядку виконавцем, який доводиться до відома замовника. Винагорода за надану правову допомогу клієнту сплачується виключено за фактично виконану роботу, з розрахунку 500,00 грн. за 1 год роботи, без ПДВ.

До Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 313 від 30.11.2020 включено: ведення судової справи за позовом ФГ «Щедродар» до ГУ ДПС у Львівській області про оскарження рішення - 5000,00 грн.; транспортні витрати на доїзди при наданні правової допомоги 1 490,00 грн.

У звіті до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 313 від 30.11.2020 згідно з Протоколом доручення № 1 від 29.09.2020 до Договору про надання правової допомоги № 1/2909 від 29.09.2020 відображено виконання таких робіт (надання послуг):

- підготувати позов позовом ФГ «Щедродар» до ГУ ДПС у Львівській області про оскарження рішення, зобов`язання зареєструвати податкову накладну - 6 год;

- виготовлення інших процесуальних документів у судовій справі, що передбачені процесуальним кодексом 1 год;

- формування додатків до процесуальних/юридичних документів 1 год;

- підготувати відповідь на відзив по справі ФГ «Щедродар» до ГУ ДПС у Львівській області 2 год;

- транспортні витрати на доїзди при наданні правової допомоги представництво у судовому засіданні 19.11.2020 745 грн;

- транспортні витрати на доїзди при наданні правової допомоги представництво у судовому засіданні 30.11.2020 745 грн.

До Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 11.01.2021 включено: ведення судової справи за позовом ФГ «Щедродар» до ГУ ДПС у Львівській області про оскарження рішення - 750,00 грн.

Звіт до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 11.01.2021 згідно з Протоколом доручення № 1 від 29.09.2020 до Договору про надання правової допомоги № 1/2909 від 29.09.2020 включає представництво інтересів позивача у судовому засіданні за позовом ФГ «Щедродар» до ГУ ДПС у Львівській області про оскарження рішення, зобов`язання зареєструвати накладну 1,5 год.

Відповідно до виписки по рахунку позивач здійснив на користь Адвокатського об`єднання «Галицька правнича група» оплату наданих послуг згідно з рахунком № 209 від 29.09.2020 у сумі 5000 грн. та згідно з рахунком № 284 від 30.11.2020 у сумі 1490,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а судова практика щодо вирішення спірних правовідносин є сталою, позивач оскаржував лише одне рішення про відмову в реєстрації податкової накладеної, справа є справою незначної складності та сума зазначена в договорі та акті наданих послуг є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та покладення на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, в сумі 2000,00 грн., по 1000 грн. з кожного відповідача.

Щодо доводів скаржника про зменшення витрати на правову допомогу такі вимоги є необґрунтованими з врахуванням встановлених та поданих доказів щодо надання правової допомоги у даній справі, судом першої інстанції правомірно винесено додаткове рішення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 380/8986/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль