Справа № 540/2117/21
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/2117/21

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Бездрабко О.І., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), державного виконавця відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови від 08.04.2021 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), державного виконавця відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Пхіденка Олександра Сергійовича від 08.04.2021 р. про закінчення виконавчого провадження № 64548654 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Херсонським окружним адміністративним судом 15.02.2021 р. про примусове виконання рішення від 16.11.2020 р. у справі № 540/2706/20.

Ухвалою від 14.05.2021 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме для надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

17.05.2021 р. від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій просить поновити строк звернення до суду з даною позовною заявою, як пропущений з поважних причин.

Заява мотивована тим, що оскаржувану постанову отримав 13.04.2021 р. та в подальшому 21.04.2021 р. скористався правом, наданим Законом України "Про виконавче провадження" на оскарження постанови начальнику відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), тобто застосував досудовий порядок врегулювання спору. 06.05.2021 р. отримав лист від 30.04.2021 р. № 9934/4, яким повідомлено про відмову у задоволенні скарги.

Дослідивши заяву, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви зважаючи на наступне.

Стосовно доводів позивача щодо досудового врегулювання спору, суд зазначає, що встановлений ч.4 ст.122 КАС України строк звернення до суду в разі застосування процедури досудового порядку вирішення спору не поширюється на спеціальний строк звернення до суду, визначений ст.287 цього Кодексу, а тому посилання позивача на подання ним скарги на постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.04.2021 р. ВП № 64548654 не впливає на обставини пропуску вказаного строку.

Даний правовий висновок в аналогічних правовідносинах викладено Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 р. у справі № 708/21/17.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність підтверджених належними доказами поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.08.2018 р. у справі № 826/16024/17, від 19.09.2018 р. у справі № 708/21/17, від 26.09.2018 р у справі № 281/492/17, від 16.08.2019 р. у справі № 826/10115/17.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Суддя зауважує, що позивачем не наведено обставин, які би давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом десятиденного строку звернення до суду.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.01.2020 р. у справі №1.380.2019.001240 (адміністративне провадження № К/9901/33562/19).

Частинами 1-2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Як вже зазначалось вище, ухвалою від 14.05.2021 р. визнані не поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, а позов залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків, а саме для подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом із доданими доказами на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, однак причини пропуску такого строку вказані аналогічні причинам, наведеним у позовній заяві, які судом визнані неповажними.

Разом з тим, оскільки встановлений ч.4 ст.122 КАС України строк звернення до суду в разі застосування процедури досудового порядку вирішення спору не поширюється на спеціальний строк звернення до суду, визначений статтею 287 цього Кодексу, тому посилання позивача на подання ним скарги на постанову державного виконавця до керівника відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) не може вважатись поважною причиною пропуску строку.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги правові позиції Верховного Суду щодо обов`язковості дотримання строків звернення до адміністративного суду, даний позов підлягає поверненню позивачу, що не позбавляє останнього права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ч.4 ст.169, ст.ст.243, 248 КАС України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), державного виконавця відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови від 08.04.2021 року разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного тексту, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя О.І. Бездрабко