Справа № 520/4619/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р. № 520/4619/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд скасувати наказ територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області "Про припинення виплати доплат" від 25.01.2021 року за №01-06/07, починаючи з 01.01.2021 року, в частині припинення виплати доплат судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , був призначений на посаду судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Указом Президента України від 18.10.2013 року за № 571/2013. До штату суду був зарахований наказом голови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2013 року. До 01 січня 2021 року позивач отримував суддівську винагороду відповідно до положень ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області "Про припинення виплати доплат" від 25.01.2021 за №01-06/07, суб`єктом владних повноважень з посиланням на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №120/5210/20-а, припинено виплату відповідних доплат, починаючи з 01.01.2021 року, у тому числі і судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 . Рішенням зборів суддів Ізюмського міськрайонного суду від 28.01.2021 зобов`язано голову суду звернутися до Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області з запитом про надання обґрунтування скасування доплат судді ОСОБА_1 з 01.01.2021 року. Так, згідно відповіді Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області від 16.02.2021 виплату доплат припинено, оскільки суддя не здійснює правосуддя, а його п`ятирічний термін призначення на посаду відповідно до указу Президента України №571/2013 сплив. Позивач вказує, що видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років, належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а ухвалення начальником Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області наказу "Про припинення виплати доплат" від 25.01.2021 року за №01-06/07, суперечить вимогам ч. 4 ст. 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виходить за межі компетенції відповідної службової особи. Таким чином, вирішення питання щодо виплати суддівської винагороди судді є обов`язком відповідача і повинно вирішуватись у встановленому Законом порядку, оскільки є невід`ємним елементом гарантій незалежності суддів, які встановлені Конституцією України. Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету. Просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач надав через канцелярію суду відзив на позов, у якому вказав, що у статті 52 Закону суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Здійснення правосуддя передбачає можливість судді здійснювати визначені процесуальним законом процедури судочинства, в тому числі розглядати і вирішувати судові справи. Отже, оскільки позивач призначений на посаду терміном на п`ять років, останній не наділений повноваженнями здійснювати правосуддя, а таким чином у ТУ ДСА України у Харківській області відсутні правові підстави для нарахування та виплати судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 доплати до посадового окладу за вислугу років. Відповідно до абзацу 7 підпункту 3.4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 питання оплати праці судді, зокрема отримання чи неотримання ним доплат до посадового окладу, в одних випадках нездійснення ним правосуддя законодавчо врегульовані, а саме: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя у випадку застосування до судді дисциплінарного стягнення, відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), Раді суддів України, а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України, мобілізація. Щодо інших випадків, коли суддя не здійснює правосуддя, зокрема з незалежних від нього причин або через обставини, що не обумовлені його поведінкою, відповідного законодавчого регулювання немає, а отже, за положенням частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 у таких випадках суддя не має права на отримання доплат до посадового окладу. Отже, ТУ ДСА України у Харківській області як розпорядник коштів нижчого рівня не має правових підстав для нарахування та виплати доплати до посадового окладу за вислугу років.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , був призначений на посаду судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Указом Президента України від 18.10.2013 року за № 571/2013.

Наказом голови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2013 року позивача зараховано до штату суду.

Наказом голови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2020 року №02-03/89 встановлено ОСОБА_1 з 01 листопада 2020 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить 10 років 01 день.

До 01 січня 2021 року позивач отримував суддівську винагороду відповідно до положень ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області "Про припинення виплати доплат" від 25 січня 2021 року за №01-06/07, суб`єктом владних повноважень з посиланням на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №120/5210/20-а, припинено виплату відповідних доплат, починаючи з 01 січня 2021 року, у тому числі і судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 .

Голова Ізюмського міськрайонного суду Харківської області листом від 29.01.2021 №623/01-38/3 звернувся до начальника територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, в якому просив роз`яснити стосовно порушених питань, та надати інформацію чим саме обґрунтовано видання наказу про зменшення доплат до посадового окладу саме з 01 січня 2021 року.

Листом від 16 лютого 2021 року №06-15/603/21 Державна судова адміністрація України повідомила голові Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, що відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" начальником Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, як розпорядником бюджетних коштів щодо місцевих загальних судів Харківської області, видано наказ №01-06/07 від 25 січня 2021 року щодо припинення виплати доплат, в тому числі і судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , який не здійснює правосуддя з причини спливу п`ятирічного терміну призначення відповідно до указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 "Про призначення суддів".

Позивач вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

За правилами частини 2 статті 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відносини з приводу проходження публічної служби професійним суддею врегульовані приписами ст.ст. 126-1301 Конституції України та положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В силу приписів статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Положеннями пункту 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 10 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Разом із тим, суд зауважує, що відповідачем у ході розгляду справи доведено належними та допустимим доказами по справі правомірність прийнятого ним наказу відносно ОСОБА_1 , як судді, котрий не здійснює правосуддя унаслідок завершення повноважень професійного судді.

Частиною 9 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Факт порушення прав ОСОБА_1 шляхом прийняття відповідачем спірного наказу "Про припинення виплати доплат", позивачем під час розгляду справи не доведено, а судом добутими по справі доказами не встановлено.

При розв`язанні спору, суд, зважав на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії".

Стосовно посилання заявника на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №1-7/2018 (4062/15), суд зазначає, що предметом конституційного провадження був не Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (ч.9 ст.135 якого і була застосована Територіальним управлінням у спірних правовідносинах), а частини 3, 10 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 №192-VIII, тобто інший акт права.

Резолютивна частина рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 справа №1-7/2018 (4062/15) містить приписи про: 1) визнання такою, що не відповідає Конституції України частини статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат"; 2) визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положень частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Таким чином, відсутні правові підстави для поширення дії рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 справа №1-7/2018 (4062/15) на випадок застосування положень ч.9 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII.

Оскільки відповідач є органом публічної адміністрації, то з огляду на зміст та характер обставин спірних правовідносин, а також відсутність рішень Верховного Суду, котрі у силу ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII зобов`язували суб`єкта владних повноважень до обрання іншого варіанту реалізації управлінської функції, суд не знаходить підстав для визнання протиправним наказу територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області "Про припинення виплати доплат" від 25.01.2021 року за №01-06/07.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд.36, корпус 2, м.Харків, 61050, ) про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.