Справа № 200/4060/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р. Справа№200/4060/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 52 від 16 березня 2021 року про відмову про перехід на інший вид пенсії, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 16 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу у розмірі 90 відсотків від заробітку, з урахуванням усіх складових заробітної плати, які відображені в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15 лютого 2021 року № 11-135 та № 040509-16/47-2021 від 19 січня 2021 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 52 від 16 березня 2021 року про відмову про перехід на інший вид пенсії, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 16 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу у розмірі 90 відсотків від заробітку, з урахуванням усіх складових заробітної плати, які відображені в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15 лютого 2021 року № 11-135 та № 040509-16/47-2021 від 19 січня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 11 березня 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності у відповідності до вимог п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. Позивач зазначає, що відповідач своїм рішенням від 16 березня 2021 року № 52 відмовив у переході на пенсію державного службовця, так як з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, яким передбачено призначення пенсії за віком особам, які працювали на посадах державних службовців, однак призначення пенсії по інвалідності державним службовцям зазначеним Законом не передбачено, а також у зв`язку з недосягненням пенсійного віку передбаченого Законом № 889-VIII. Позивач вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності як інваліда 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до вимог Закону України "Про державну службу" є незаконним і таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, тому звернулася до суду за захистом свого права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

11 березня 2021 року позивач звернувся до управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ.

Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 90 Закону №889-VІІІ визначено, що пенсійне забезпечення держаних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про державну службу» надано лише на призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 р. Закон України «Про державну службу» № 889-VIII набув чинності 01.05.2016р. Зокрема, п.10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 у порядку визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі) така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців. Позивачу з 24.06.2014 року вже призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на дату звернення про переведення її на пенсію за Законом України «Про державну службу» не досягла пенсійного віку. За таких умов Позивачці відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України « Про державну службу» № 889-VIII.

Крім того, відповідач вказує на те, що на управління відповідно до вимог Порядку № 22-1 покладено обов`язок призначати (перераховувати) та виплачувати пенсію. Тобто такі дії управління є дискреційними та суд не може при прийнятті рішення втручатися у діяльність відповідача.

З огляду на викладене відповідач вважає, що спірне рішення прийнято в межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

У зв`язку з перебуванням судді Олішевської В.В. у відпустці з 29 квітня 2021 року по 17 травня 2021 року у відпустці, справа розглядається 18 травня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 52-54).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 20.11.2014 року № (а.с. 14).

Згідно довідки Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 065414 встановлено, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності (а.с. 13).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV.

11 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою № 2352 про перерахунок пенсії, відповідно до якої просила перевести її на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 37).

До заяви позивачем були надані наступні документи: трудова книжка НОМЕР_3 від 08.06.1981 року, довідка № 040509-16/47-2021 від 19.01.2021 року, видана Управлінням Східного Офісу Держаудитслужби в Донецькій області, довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 11-134 від 15.02.2021 року видана ДАСУ, довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 11-135 від 15.02.2021 року, видана ДАСУ. Диплом № 964469, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 20.11.2014 року, паспорт, ідентифікаційний номер.

16 березня 2021 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення № 52 про відмову про перехід на інший вид пенсії (а.с. 15-16).

У рішення відповідач зазначив, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», але за такої умови: у порядку , визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців. Заявниці з 24.06.2014 р. вже призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на дату звернення про переведення її на пенсію за Законом України «Про державну службу» не досягла пенсійного віку.

За таких умов заявниці відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України « Про державну службу» № 889-VIII.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення"Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

З матеріалів справи встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено, що 04.01.2021 року припинено державну службу позивача за угодою сторін та звільнено її на підставі ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» (а.с. 8-12).

Згідно довідки № 040509-16/47-2021 від 19.01.2021 року, виданої Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, вбачається, що загальний стаж державної служби позивача складає 29 років 08 місяців 6 днів (а.с. 17-18).

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби більше 20 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Суд звертає увагу, Закон № 3723-ХІІ не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

В силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 52 про відмову про перехід на інший вид пенсії від 16 березня 2021 року.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 16 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу у розмірі 90 відсотків від заробітку, з урахуванням усіх складових заробітної плати, які відображені в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15 лютого 2021 року № 11-135 та № 040509-16/47-2021 від 19 січня 2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Враховуючи те, що відповідач протиправно відмовив позивачу в переведенні на пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», суд приходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII з 11 березня 2021 року, тобто з моменту звернення із заявою № 2352 про перерахунок пенсії від 11 березня 2021 року.

При цьому, суд вказує на те, що частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, пенсія по інвалідності державному службовцю у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що ані стаття 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, ані Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин не містять положень стосовно того, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній служби пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Отже, твердження позивача проте, що пенсія по інвалідності відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ повинна бути їй призначена в розмірі 90% суми її заробітної плати є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 11 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках виданих Державною аудит службою України від 15 лютого 2021 року № 11-134 та № 11-135, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 52 від 16 березня 2021 року про відмову про перехід на інший вид пенсії, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 11 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках виданих Державною аудит службою України від 15 лютого 2021 року № 11-134 та № 11-135, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки підставою звернення позивача до суду стали протиправне рішення відповідача про відмову про переведення на інший вид пенсії, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 52 від 16 березня 2021 року про відмову про перехід на інший вид пенсії, зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 16 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу у розмірі 90 відсотків від заробітку, з урахуванням усіх складових заробітної плати, які відображені в довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15 лютого 2021 року № 11-135 та № 040509-16/47-2021 від 19 січня 2021 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 52 від 16 березня 2021 року про відмову про перехід на інший вид пенсії.

Зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 11 березня 2021 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках виданих Державною аудит службою України від 15 лютого 2021 року № 11-134 та № 11-135, з урахуванням виплачених сум пенсії.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнення на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь. Донецька область, 87548) судовий збір в розмір 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Повний текст рішення складено та підписано 18 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська