Справа № 280/740/21
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 травня 2021 року Справа № 280/740/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23526-50 від 23.11.2020, винесену відповідачем до ОСОБА_1 про сплату ( недоїмки, штрафу, пені) в сумі 21488, 10, з яких 20 908, 00 грн., штрафу - 458, 02 грн., пені - 122, 08 грн. в частині стягнення недоїмки у розмірі 13786, 12 грн., в іншій частині залишити без змін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вимога від 23.11.2020 № Ф-23526-50 в частині стягнення недоїмки у розмірі 13786,12 грн є протиправною, підлягає скасуванню, оскільки позивачка, зареєстрована з 2005 року як фізична особа-підприємець, з початку 2017 року і до дати реєстрації припинення підприємницької діяльності у серпні 2020 року підприємницьку діяльність не здійснювала, працює з листопада 2017 року за основним місцем роботи в ТОВ «СІІД ТРЕЙД» та з січня 2020 року за сумісництвом в ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ЗОВНІШНЬОТОРГОВА КОМПАНІЯ АГС АГРО» до теперішнього часу. До січня 2017 року позивачем сплачено як фізичною особою-підприємцем передбачену законом суму єдиного внеску без будь-яких заборгованостей, а з 15.11.2017 передбачені згідно з п.2, 3 ч.1 ст.7 , п.4 ч.1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суми Єдиного соціального внеску нараховувались на заробітну плату Позивачки та сплачувались до бюджету роботодавцями, з якими позивачка перебуває у трудових відносинах. Відповідач, з огляду на суму заборгованості, визначену в вимозі, нарахував позивачці зобов`язання зі сплати ЄСВ і за період, коли нею були виконані зобов`язання фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування (до 31.12.2018 позивач включена в реєстр платників єдиного податку) та фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування, які не отримали дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року сплачено єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць (Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»). Враховуючи, що підстави нарахування недоїмки з листопада 2017 року суперечать вимогам закону, позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.02.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

16.02.2021 року позивачем усунуто недоліки.

Ухвалою судді від 19.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

24.03.2021 представником відповідача до суду (вх.№ 17179) поданий відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно даних ІС «Податковий Блок» ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець з 09.11.2005 по 26.08.2020, у період з 31.01.2012 по 31.12.2018 перебувала на спрощеній системі оподаткування, а з 01.01.2019 по 26.08.2020 на загальній системі оподаткування. 11.11.2005 ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як платник єдиного соціального внеску, на день складання відзиву знаходиться на обліку в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області (Дніпровський район м.Запоріжжя) у «11» стані «припинено , але не знято з обліку (КОР не пусті) (основне місце обліку)». Станом на 06.10.2020 як фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано до сплати єдиного соціального внеску у сумі 41165,10 грн. (мінімальна заробітна плата у 4 кварталі 2015 року 1378,00 х 34,7% = 478,17 грн. за місяць, у період з 01.012016 по 30.04.2016 1378,00 х 22% = 303,16 грн за місяць, у період з 01.05.2016 по 30.11.2016 1450,00грн. х 22% = 319,00 грн. за місяць, у період з 01.12.2016 по 31.12.2016 1600,00 грн. х 22% = 352,00 грн. на місяць, у 2017 році 3200,00 грн. х 22% = 704,00 грн. на місяць, у 2018 році 3723,00 грн. х 22% = 819,00 грн. на місяць, у 2019 році 4173,00 грн. х 22% = 918,06 грн. на місяць, у 2020 році 4723,00грн. х 22% = 1039,06грн. на місяць січень - серпень, березень, квітень, травень 2020 року канікули у зв`язку з карантином по «covid-19»). Позивачці нараховано до сплати ЄСВ за 4 квартал 2015 року по строку 19.01.2016- 1434,51 грн. (1378,00 х 34,7% х 3 міс.), за 1 кв. 2016 по строку 19.04.2016 909,48 грн. (1378,00 х 22%х3 міс.), за 2 кв. 2016 року по строку 19.07.2016 941,16 грн. (1378,00 х 22% = 303,16 грн. за квітень 2016 та 1450,00 грн. х 22% х 2 міс. = 638,00 грн. (травень-червень), 05.09.2016 742,64 грн. штрафна санкція за несвоєчасну сплату ЄСВ згідно рішення від 18.07.2016 № за період з 21.10.2014 по 16.06.2016 , за 3 кв. 2016 року по строку 19.10.2016 957,00 грн. (1450,00 х 22% х 3 міс.), за 4 кв. 2016року по строку 19.01.2017 990,00 грн. ( 319,00 х 2 міс. = 638,00 грн. за жовтень-листопад 2016, 1600,00 х 22% = 352,00 грн. за грудень 2016р.), за 1 кв. 2017 року по строку 19.04.2017 2112,00 (3200,00грн. х 22% х 3 міс), за 2 кв. 2017року по строку 19.07.2017 2112 грн., за 3 кв. 2017 по строку 19.10.2017 2112 грн., за 4 кв. 2017р. по строку 19.01.2018 2112 грн., за 1 кв. 2018 року по строку 19.04.2018 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 22% х 3 міс), за 2 кв. 2018 року по строку 19.07.2018 2457,18 грн., за 3 кв. 2018 року по строку 19.10.2018 2457,18 грн., за 4 кв. 2018 року по строку 21.01.2019 2457,18 грн., за 1 кв. 2019 року по строку 19.04.2019 2754,18 грн. (4173,00грн. х 22% х 3 міс.), 13.07.2019 458,02 грн. штрафна санкція за несвоєчасну сплату ЄСВ згідно рішення від 06.05.2019 № за період з 20.07.2016 по 15.03.2017, 13.07.2019 122,08 грн. пеня за несвоєчасну сплату ЄСВ згідно рішення від 06.05.2019 № за період з 20.07.2016 по 15.03.2017, за 2 кв. 2019 року по строку 19.07.2019 2754,18 грн., за 3 кв. 2019 року по строку 19.10.2019 2754,18 грн., за 4 кв. 2019 року по строку 20.01.2020 2754,18 грн., за 1 кв. 2020 року по строку 21.04.2020 2078,12 грн. (4723,00грн. х 22% х 2 міс. за січень-лютий), за 2 кв. 2020 року по строку 21.07.2020 1039,06 грн. (4723,00грн. х 22% за червень), березень, квітень, травень 2020 року ФОП Звільнені від сплати ЄСВ у зв`язку з карантином по «covid-19», за 3 кв. 2020 року по строку 06.10.2020 2078,12 грн. (4723,00грн. х 22% х 2 міс. за липень-серпень). Станом на 31.12.2015 в інтегрованій картці платника ІС «Податковий блок» у ФОП ОСОБА_1 існувала переплата по ЄСВ складала 701,16грн., за період з 01.01.2016 по 23.11.2020 ФОП ОСОБА_1 сплачено 5881,00 грн. ЄСВ у тому числі: 18.01.2016 304 грн., 22.02.2016 304 грн., 21.03.2016 304,00 грн., 20.04.2016 304,00 грн, 19.05.2016 319,00 грн., 16.06.2016 319 грн., 15.07.2016 319,00 грн., 17.08.2016 319,00 грн., 22.09.2016 319,00 грн., 18.10.2016 319,00 грн., 18.11.2016 319,00 грн., 14.12.2016 320,00 грн., 18.01.2017 704,00 грн., 15.02.2017 704,00 грн., 15.03.2017 704,00 грн. У відповідності з вимогами п.9-15 Закону №2464-VI згідно рішення від 13.10.2020 № 4105-13 списано ЄСВ у сумі 13094,84 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості по ЄСВ станом на 19.10.2020 в інтегрованій картці платника ІС «Податковий блок» у ФОП ОСОБА_1 складала 21488,10 грн. (41165,10 грн. 701,16 грн. 5881,00 грн 13094,84 грн.). На підставі цих даних сформовано вимогу про сплату боргу від 23.11.2020 № Ф-23526-50. З наведених підстав відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.05.2021 замінено відповідача Головне управління ДПС у Запорізькій області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

09.11.2005 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з ЄДР.

З 31.01.2012 по 31.12.2018 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, а з 01.01.2019 по 26.08.2020 на загальній системі оподаткування.

26.08.2020 до ЄДР внесено відомості при припинення підприємницької діяльності позивача за його власним рішенням.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23526-50 від 23.11.2020, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску ( недоїмки, штрафу, пені) станом на 31.10.2020р. складає 21488,10 грн., з яких недоїмки - 20 908, 00 грн., штрафу - 458, 02 грн., пені - 122, 08 грн.

Не погодившись із вказаною вище Вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши спірні правові відносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 8 липня 2010 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ст.1 Закону №2464, єдиний внесок - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п.3 ч.1 ст.7 Закону України № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774), яким було внесено зміни, зокрема, до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464) щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774 (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464 змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до ч.. 2-4, 8, 12 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст.25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з ч.4 ст.8 Закону № 2464 порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 р. № 449 з наступними змінами та доповненнями (далі Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

У відповідності до п.3 розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, чинним законодавством передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. При цьому, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 по справі «Вєренцов проти України», в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 по справі «Корецький та інші проти України», ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 по справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Крім того, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування латнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Відповідачем не надано суду доказів в обґрунтування законності нарахування позивачу:

- недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2015-2016 роки (не надано інтегрована картка платника податків за 2015 та 2016 роки);

- 05.09.2016 штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ згідно рішення від 18.07.2016р. № за період з 21.10.2014 по 16.06.2016 (не надана інтегрована картка платника податку за 2014-2016 роки, рішення від 18.07.2016 №, доказів того, що позивачці направлялися вимоги щодо погашення недоїмки, а сама процедура формування та направлення вимоги відповідають вимогам закону);

- 13.07.2019 штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ згідно рішення від 06.05.2019р. № за період з 20.07.2016 року по 15.03.2017 (не надано рішення від 06.05.2019 №, доказів того, що позивачу направлялися вимоги щодо погашення недоїмки, а сама процедура формування та направлення вимоги відповідають вимогам закону).

Згідно відзиву на позовну заяву відповідачем у відповідності з вимогами пунктів 9-15 Закону №2464 згідно рішення від 13.10.2020 № 4105-13 списано ЄСВ у сумі 13094,84 грн., але суду не надано відповідних доказів щодо періоду, за який проводилось списання, саме прийняте рішення та докази того, що позивачці вказане рішення направлялось, а сама процедура формування та суми списання відповідають вимогам закону.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідачем необґрунтована в повному обсязі сума недоїмки, що міститься в оскаржуваній вимозі.

Суд звертає увагу, що системний аналіз наведених норм Закону № 2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) свідчить про те, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) та від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18).

Так, судом встановлено, що згідно копією трудової книжки Позивачки серії НОМЕР_2 (а.с. 41); Довідок ТОВ «СІІД ТРЕЙД» про наявність трудових відносин з Позивачкою та про суми отриманого доходу, нарахованих та сплачених за Позивачку сум ЄСВ № СІ00-000001 від 25.01.2021 - у 2017 роках (а.с.43) ; № СІ00-000002 від 25.01.2021 - у 2018 роках (а.с. 44) ; № СІ00-000003 від 25.01.2021 у 2019 роках (а.с. 45); № СІ00-000004 від 25.01.2021- у 2020 роках (а.с. 46); Довідки ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ЗОВНІШНЬОТОРГОВА КОМПАНІЯ АГС АГРО» № 001-25/01/2021 від 25.01.2021 про наявність трудових відносин з позивачем та про суми отриманого доходу, нарахованих та сплачених за позивача сум ЄСВ у 2020 р (а.с. 52), зокрема вбачається, що в період з 15.11.2017 по теперішній час, тобто в період за який визначено позивачу заборгованість зі сплати ЄСВ, позивачка постійно перебуває у трудових відносинах з ТОВ «СІІД ТРЕЙД» та за сумісництвом з ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ЗОВНІШНЬОТОРГОВА КОМПАНІЯ АГС АГРО».

Згідно з наданими до матеріалів справи індивідуальними відомостями Пенсійного фонду про застраховану особу згідно довідки за формою ОК-5 від 09.09.2020 з 15.11.2017 роботодавці - платники єдиного внеску здійснювали нарахування утримання та сплату єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача у розмірах визначених Законом (а.с. 32-34).

Отже, позивач була найманим працівником, відповідно застрахованим і у період з 15.11.2017- платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не меншому за мінімальний за неї був її роботодавець - ТОВ «СІІД ТРЕЙД» () та з 14.01.2020 - ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ЗОВНІШНЬОТОРГОВА КОМПАНІЯ АГС АГРО» ().

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності відповідачем не надано.

Таким чином, в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період з 15.11.2017 нараховували та сплачували роботодавці в розмірі не менше мінімального, що виключало обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Також, у позві позивачка наводить таблицю (а.с. 67) у якій нею самостійно розраховано заборгованість з ЄСВ на підставі вищенаведених доводів та позивачка у позові зазначає, що у звязку із відстуністю будь-якої інформації від відповідача, нею сакмостійно були обчисоені на підставі наявних доказів та вимог тчинного законодавства своєчасно не сплачені суми страховиї внесків у ромірі 7121,88 грн. за період з 01.01.2017 по 15.09.2017. Таким чином, позивачка просить скасувати спірну вимогу лише в частині визначеної нею суми недоїмки, а саме: 20908,00 грн. - 7121,88 грн. =13786,12 грн.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Згідно з ч. 1 та 2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією № 75 від 25.01.2021.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф 23526-50 від 23 листопада 2020 року, винесену ГУ ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про сплату (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 21 488,10 грн., з яких недоїмки 20 908,00 грн., штрафу 458,02 грн., пені 122,08 грн. в частині стягнення недоїмки у розмірі 13 786,12 грн., в іншій частині залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663)

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова