Справа № 320/1817/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1817/21 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Беспалов О.О.,

Ключкович В.Ю.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.,

пр-к позивача Коваль Р.О.,

пр-к відповідача Литовченко В.П.

розглянув у відкритому судовому зсіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправним та скасування рішення, -

У С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців , в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021р., оформленого протоколом №52, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на два місяці;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 12.02.2021р. №527/5, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021р. про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на два місяці;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021р., оформленого протоколом №52, введеного в дію наказом Міністерства юстиції України №527/5 від 12.02.2021.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив:

- зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021 р., оформленого протоколом комісії №52, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 (посвідчення приватного виконавця НОМЕР_1 від 20.06.2017р.), до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на два місяці до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору;

- заборонити Міністерству юстиції України вводити в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021 р., оформлене протоколом комісії №52, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 (посвідчення приватного виконавця НОМЕР_1 від 20.06.2017р.), до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на два місяці до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору;

- заборонити Міністерству юстиції України до набрання законної сили остаточним рішенням суду по суті спору вносити до Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021 р., оформленого протоколом комісії №52, про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього відповідного дисциплінарного стягнення.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказував на очевидність протиправності рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04.02.2021, оформленого протоколом №52 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на 2 місяці ОСОБА_2 та зазначив, що не застосування заходів забезпечення позову ускладнить у подальшому поновлення його прав та призведе до негативних наслідків для третіх осіб, сторін виконавчого провадження , що перебувають на його виконанні у кількості більше 2500 виконавчих проваджень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Разом з тим, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року про забезпечення позову задоволено заяву позивача про забезпечення позову в повному обсязі.

Відповідач, Міністерство юстиції України, не погодившись з ухвалою про забезпечення позову, подало апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.2412 КАС України не наведено обґрунтування очевидності порушення прав, свобод та інтересів заявника та те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, судом забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії Міністерству юстиції по внесенню запасу в Єдиному реєстрі приватних виконавців. В той час як позовні вимоги стосуються визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження в справі за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивачем, у свою чергу, було подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, а також з дослідженням всіх наданих сторонами доказів у відповідності до норм матеріального права, та з дотриманням норм процесуального права. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги такими, що задоволенню не підлягають. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення .

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначаються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно з частинами першою, дев`ятою статті 39 Закону №1403-VIII дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 41 Закону №1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Відповідно до вимог ч.1ст. 42 цього Закону, діяльність приватного виконавця зупиняється у таких випадках, зокрема: у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця - на строк, визначений у рішенні Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення(п. 4 ч.1 ст.42).

Відповідно до вимог частини 4 та 5 цієї статті Закону №1403-VIII з дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

У разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1-4, 6 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем.

У зазначених у цій частині випадках заміщення приватного виконавця здійснюється за погодженням із стягувачем на підставі договору, укладеного з іншим приватним виконавцем.

У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення стягувача передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що у разі незастосування судом заходів забезпечення позову заявник не здійснюватиме професійну діяльність протягом часу, визначеного цим рішенням, що є фактичним застосуванням дисциплінарного стягнення. Крім того, протягом зазначеного часу заявник буде позбавлений доходу, а учасники виконавчих проваджень, які перебувають у його провадженні (на виконанні позивача як приватного виконавця перебуває 2500 виконавчих документи) - права на вчасне виконання виконавчого документу.

Суд першої інстанції вважав, що незастосування судом заходів забезпечення позову матиме наслідком додаткові зобов`язання приватного виконавця щодо виконання дій, необхідних для поновлення його діяльності та нівелює ефективність судового захисту з огляду на строк розгляду справи, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Також, суд дійшов висновку, що застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому, вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Проте, суд не обґрунтував, у чому полягатиме таке порушення прав та інтересів позивача та не зазначив, чим ускладниться можливість їх захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Зокрема, суд першої інстанції не перевірив тверджень заявника щодо наявності в його провадженні великої кількості виконавчих проваджень та не звернув увагу, що заявник таких доказів до заяви не надав, а лише послався на відкрите джерело у мережі Інтернет за посиланням : https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors/. Зазначена електронна адреса є сторінкою Міністерства юстиції України(Автоматизована система виконавчого провадження) зміст якої за заповнюваною формою не дає можливості визначити перелік виконавчих проваджень за прізвищем приватного виконавця.

За викладених обставин, такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими.

Також, суд першої інстанцій не навів мотивів щодо застосування заходів забезпечення позову в розрізі наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а також чи надасть такий захід можливість забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем подано позов, в якому він оскаржує як рішення Дисциплінарної комісії так і наказ Міністерства юстиції України від 12.02.2021 №527/5, яким це рішення введено в дію. Та ,крім того, просить зобов`язати Міністерство вилучити з Єдиного реєстру приватних виконавців запис про зупинення його діяльності.

Тобто, оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії на час звернення з позовом вже було реалізоване шляхом введення в дію наказом та внесенням відповідного запису в Єдиний реєстр приватних виконавців.

Отже, в розрізі предмету спору, судом першої інстанції не обґрунтовано, яким чином застосований захід забезпечення позову , як зупинення оскаржуваного рішення та заборони вчиняти дії, які вже вчинені, надасть можливість забезпечити фактичне виконання рішення.

Крім того, застосування такого заходу як заборона внесення запису до реєстру фактично зберігає можливість для продовження діяльності приватного виконавця. При цьому, судом першої інстанції не враховано, що права учасників виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у позивача, можуть зазнати ще більших порушень у разі продовження діяльності останнім, якщо в ході судового розгляду по суті буде встановлено правомірність оскаржуваних рішень.

Щодо визначеної позивачем підстави для забезпечення позову про наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

Викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність застосованих судом заходів забезпечення позову, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає висновки викладені у рішенні суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи , винесені з порушенням норм процесуального права та повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року про забезпечення позову - скасувати.

В задоволенні заяви приватного виконавця ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в до Верховного Суду в порядку та у строк визначений ст.ст. 328-329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 19.05.2021р.)