Справа № 120/1965/20-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 травня 2021 р. Справа № 120/1965/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

представника позивача: Буяновської С.А.,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди,-

в с т а н о в и в :
в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року на підставі положень пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 , оскільки суд дійшов висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 року вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

16.07.2020 року матеріали адміністративної справи повернулись до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 28.07.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.08.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки даний позов є необґрунтований та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Крім того, на переконання відповідача позивачем пропущено строк звернення до суду.

17.08.2020 року відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

28.08.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив у якій просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити його. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.09.2020 адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2020 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 120/1965/20-а скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

08.04.2021 року матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року прийнято до провадження адміністративну справу 120/1965/20-а за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди.

28.04.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача у яких останній вказує, що при прийнятті рішень командиром військової частини НОМЕР_1 (встановлення винних) не було дотримано порядку проведення службового розслідування, не враховано вимоги норм матеріального права щодо строків позовної давності, не надано жодного доказу про наявність вини ОСОБА_1 у нанесенні позивачу збитків.

07.05.2021 року представником позивача подано письмові пояснення, у яких адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі, оскільки згідно з пунктом 1 Розділу VI Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (зі змінами станом на час проведення службового розслідування), за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Окрім того, в акті службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 та подією, що трапилась.

Також, просять суд звернути увагу на те, що вина ОСОБА_1 встановлена не лише під час проведення службового розслідування та за результатами проведення аудиту у військовій частині НОМЕР_1 Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту, а й судом у постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року по справі №802/1319/16-а.

У судовому засіданні 11.05.2021 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі (вх.№25083 від 07.05.2021 року). Крім того, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду №802/1319/16-а від 17 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 від 30.06.2016 року № 56 "Про результати службового розслідування за фактом затримання військовослужбовців військової служби за контрактом" про накладення на водія автомобільної роти автомобільного батальйону солдата ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю за порушення вимог ст.ст. 11, 13, 49 Закону України "Про Статут Внутрішньої служби Збройних Сил України" та ст. 4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України". Визнано протиправним та скасовано пункт 5 параграфу 3 наказу тимчасово виконуючого обов`язки начальника 137 об`єднаного центру матеріально-технічного забезпечення полковника ОСОБА_1 (по особовому складу) від 30.06.2016 року № 27-РС про звільнення з військової служби в запас за пп. "е" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків) солдата ОСОБА_2 , водія 2 відділення 2 автомобільного взводу 1 автомобільної роти автомобільного батальйону. Визнано протиправним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 (по особовому складу) від 02.07.2016 року № 148 про виключення солдата ОСОБА_2 , водія 2 відділення 2 автомобільного взводу 1 автомобільної роти автомобільного батальйону, зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Поновлено ОСОБА_2 на посаді водія 2 відділення 2 автомобільного взводу 1 автомобільної роти автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 з 30 червня 2016 року.

31 жовтня 2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято додаткову постанову №802/1319/16-а, якою зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_2 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке він недоотримав внаслідок незаконного звільнення з військової служби, за період з 30.06.2016 року по 17.10.2016 року.

В подальшому, військовою частиною НОМЕР_1 вказані вище постанови було оскаржено в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а оскаржувані постанови без змін.

На виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року та додаткової постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року, військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_2 поновлено на посаді водія 2 відділення 2 автомобільного взводу 1 автомобільної роти автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 29 581,93 грн., що підтверджується відомістю № 002 зарахувань на карткові рахунки військовослужбовців грошове забезпечення за 2016 рік згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду /том 1 а.с. 121/.

Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 сплачено податки та збори, які нараховуються відповідно до вимог чинного законодавства України у розмірі 12463,45 грн., що підтверджується розрахунком грошового забезпечення за час вимушеного прогулу /том 1 а.с. 121/.

Надалі, представником військової частини НОМЕР_1 вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанції оскаржено в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду №802/1319/16-а від 29 листопада 2019 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 року без змін.

З метою уточнення причин та умов, встановлення винних осіб, чиї дії (бездіяльність) стали причиною виникнення даного факту у військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування, за результатами якого колишнього командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнано винним у незаконному звільненні з військової служби солдата ОСОБА_2 .

Крім того, згідно висновків та пропозицій аудиторського звіту за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 року №234/3/3аз військовій частині з метою усунення виявлених порушень та недопущення у майбутньому керівництву військової частини НОМЕР_1 вжити заходів щодо відшкодування, встановлених під час аудиту незаконних виплат грошового забезпечення в сумі 42,05 тис. грн.

З метою досудового врегулювання спору, командиром військової частини НОМЕР_1 , 27.03.2020 року направлено лист колишньому командирові військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з проханням відшкодувати в термін до 27.04.2020 року завдану військовій частині НОМЕР_1 шкоду в розмірі 42,05 тис. грн. в добровільному порядку / том 1 а.с. 135-137/.

Однак, станом на 08.05.2020 року колишнім командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 завдану незаконним звільненням солдата ОСОБА_2 шкоду в добровільному порядку відшкодовано не було, відповідь на лист чи будь які інші повідомлення від ОСОБА_1 на адресу військової частини не надходили, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі по тексту - Закон №160-IX).

За змістом статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Відповідно до положень статті 3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Частиною 2 статті 6 Закону №160-ІХ передбачено, що посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Положеннями статті 12 Закон №160-ІХ передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

У даному випадку факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 шкоди підтверджується актом службового розслідування /том 1 а.с. 123-131/, аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 року №234/3/3аз /том 1 а.с. 132-134/, постановою Вінницького окружного адміністративного суду №802/1319/16-а від 17 жовтня 2016 року та додатковою постановою Вінницького окружного адміністративного суду №802/1319/16-а від 31 жовтня 2016 року.

Задовольняючи адміністративний позов частково Вінницький окружний адміністративний суд у постанові №802/1319/16-а від 17 жовтня 2016 року вказав, що службове розслідування, яке передувало звільненню солдата ОСОБА_2 з військової служби, проводилось саме за фактом його затримання військовою службою правопорядку у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення і, вочевидь, саме вчинення такого правопорушення стало підставою для прийняття командиром військової частини рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, метою призначеного службового розслідування мало бути насамперед встановлення факту вчинення військовослужбовцем правопорушення (наявність події, її обставин та наслідків, причинного зв`язку між діями та наслідками тощо), а також усіх інших обставин згідно з вимогами розділу 3 Інструкції (ступінь вини військовослужбовця, мотиви його протиправної поведінки та ставлення до скоєного, умови та причини, що сприяли правопорушенню, чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків).

При цьому в силу положень статті 86 Дисциплінарного статуту командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення тільки якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

Однак, на переконання суду, вина солдата ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 КУпАП, матеріалами службового розслідування не підтверджується.

Разом з тим, проведеним службовим розслідуванням належними і допустимими доказами не встановлено ані місця події, тобто, де саме ОСОБА_2 вчинив правопорушення на території закладу громадського харчування, в якому дозволено продаж алкогольних напоїв, чи в іншому громадському місці, ані іншого обов`язкового елементу об`єктивної сторони даного правопорушення образа людської гідності і громадської моралі (наприклад, працівників, відвідувачів кафе чи інших громадян) внаслідок п`яного вигляду або неправомірної поведінки позивача.

Встановлення вказаних вище обставин в силу положень розділу 3 Інструкції було обов`язком особи, яка проводила службове розслідування.

Натомість у ході службового розслідування стосовно позивача ОСОБА_2 пояснення у працівників кафе "Стара Вінниця", інших свідків чи посадових осіб, які здійснювали адміністративне затримання не відбирались, будь-які додаткові документи або інформацію не витребовувались (наприклад, щодо наявності літнього майданчика у вказаному кафе, його місця знаходження, дозволу на продаж у такому місці алкогольних напоїв, підстав виклику наряду поліції тощо), виїзд на місце події не здійснювався.

При цьому суд звернув увагу на те, що службове розслідування тривало лише три дні з 27.06.2016 року по 30.06.2016 року, що свідчить про поспішний характер його проведення.

З огляду на викладене суд вважав передчасним і таким, що не підтверджується матеріалами службового розслідування висновок відповідача про вчинення солдатом ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Крім того, вирішуючи спір по суті суд також зважає на те, що при обранні позивачу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за контрактом, відповідач жодним чином не обґрунтував необхідності застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.

Таким чином, суд у постанові №802/1319/16-а від 17 жовтня 2016 року дійшов висновку, що під час службового розслідування за фактом затримання солдата ОСОБА_2 не забезпечено повноту, всебічність та об`єктивність його проведення, а рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення було прийняте без дотримання вимог статті 86 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як уже встановлено судом вище, додатковою постановою Вінницького окружного адміністративного суду №802/1319/16-а від 31 жовтня 2016 року зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_2 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке він недоотримав внаслідок незаконного звільнення з військової служби, за період з 30.06.2016 року по 17.10.2016 року.

На виконання додаткової постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_2 виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 29 581,93 грн.

Крім того, відповідачем сплачено податки та збори, які нараховуються відповідно до вимог чинного законодавства України у розмірі 12463,45 грн.

За таких обставин, ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 3 Закону №160-ІХ зобов`язаний відшкодувати військовій частині НОМЕР_1 завдану шкоду в загальному розмірі 42045,38 грн.

Доказів відшкодування військовій частині НОМЕР_1 завданої матеріальної шкоди в розмірі 42045,38 грн. відповідач суду не надав.

Стосовно посилань відповідача на те, що пропозиції про накладення (обрання виду) дисциплінарного стягнення подавалися комісією яка проводила службове розслідування, факти порушень вимог керівних документів також встановлювалися комісією, а він лише затверджував акт та підписував оскаржуваний наказ, то такі на переконання суду є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 1 Розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, саме командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду державі в розмірі 42045,38 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір з відповідача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :
Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) завдану шкоду в сумі 42045,38 (сорок дві тисячі сорок п`ять гривень тридцять вісім копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 );
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення у повному обсязі складено 17.05.2021 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович