Справа № 428/2202/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року справа №428/2202/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 березня 2021 р. у справі № 428/2202/21 (головуючий І інстанції Кордюкова Ж.І.) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Будяк Владислава Радіоновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Інспектора батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області Будяк Владислава Радіоновича, в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3871755 від 05.03.2021 року, та закрити справу.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 березня 2021 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач рухався по головній дорозі, яка позначена знаком 2.3. «Головна дорога» з табличкою 7.8. «Напрямок головної дороги на перехресті». Біля в`їзду до лікарняного містечка праворуч до головної дороги примикає другорядна дорога, яка позначена знаком 2.1. «Надати дорогу», рухаючись по якій він не вмикав лівий покажчик повороту, хоча відповідач вважає, що він повинен був це зробити. Вважає, що рухаючись по головній дорозі, яка має такий геометричний параметр, як заокругленість чи вигин, у нього не було обов`язку вмикати світловий покажчик повороту на цій ділянці дороги.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

05.03.2021 відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3871755 про накладення на позивача адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що позивач 05.03.2021, керуючи транспортним засобом Scoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п.9.2 (б) Правил дорожнього руху.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП , а відтак відповідач довів належними та допустимими доказами факт правомірності своєї постанови.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 52 Закону № 580-VIII, контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 2 статті 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР України, передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно з пп. «б» п. 9.2 ПДР України, перед перестроюванням, поворотом або розворотом, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Отже, наведений пункт ПДР України зобов`язує водіїв подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Тобто, для забезпечення безпеки дорожнього руху ПДР передбачена вимога, яка зобов`язує водіїв проінформувати інших учасників дорожнього руху про початок виконання будь-якого маневру, незалежно від місця виконання маневру, плавності виконання маневру і віддаленості інших учасників дорожнього руху, а також від того, по який дорозі рухається транспортний засіб (по головній чи по другорядній).

Отже, сигнал світловим покажчиком повороту обов`язково повинен подаватися своєчасно та незалежно від наявності інших учасників дорожнього руху. Сигнал лівого повороту подається також перед перестроюванням на ліву полосу, поворотом ліворуч, розворотом, початком обгону, а також перед зупинкою біля лівого краю проїзної частини.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, досліджуючи наявний в матеріалах справи відеозаписи з реєстраторів, встановив, що позивач рухаючись по головній дорозі при зміні напрямку головної дороги ліворуч на перехресті не увімкнув світлові покажчики повороту. З цього ж відеозапису вбачається, що патрульним поліцейським після зупинки транспортного засобу позивача, останньому було роз`яснено його права передбачені законодавством.

З пояснень позивача наданих патрульній поліції та наведених в позовній заяві вбачається, що позивач вважає, що на даній ділянці дороги непотрібно включати світлові покажчики повороту, оскільки він рухався по головній дорозі.

Відеозаписи та фотознімки свідчать, що по вулиці якій рухався позивач разом зі знаком 2.3 «Головна дорога» наявна дорожня табличка 7.8 «Напрямок головної дороги». Також, безпосередньо на перехресті розміщені знак 1.4.2 «Напрямок повороту» (1.4.2 рух ліворуч).

Пунктом 1.10 ПДР України визначено поняття:

Головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1 - 1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Згідно п.16.14 ПДР України, якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії, які рухаються по другорядних дорогах.

Згідно п. 16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Пунктом 10.4 ПДР України передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Відповідно до п. 8.1, 8.2, 8.2-1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Розділ 36 ПДР України визначає «Дорожні знаки».

За розділом 36 ПДР України, знаки 1.4.1 - 1.4.3 "Напрямок повороту". Знаки (1.4.1 - рух праворуч, 1.4.2 - рух ліворуч) показують напрямок повороту дороги, позначеної знаками 1.1 і 1.2, напрямок об`їзду перешкоди на дорозі, а знак 1.4.1, крім того, - напрямок об`їзду центра перехрестя з круговим рухом; знак 1.4.3 (рух праворуч або ліворуч) показує напрямок руху на Т-подібних перехрестях, розгалуженнях доріг або об`їзду ділянки дороги, що ремонтується.

Відповідно п.п. 10.3.7 ДСТУ, знаки 1.4.1 і 1.4.2 «Напрямок повороту» повинні застосовуватись для зазначання напрямку повороту на кривих у плані малого радіуса з обмеженою оглядовістю за якої неможливо забезпечити відстань видимості згідно з вимогами ДСТУ 3587, якщо під час наближення до кривої визначити напря мок повороту важко, і їх слід встановлювати із зовнішнього боку кривої на продовженні осі смуги (смуг), якою здійснюється рух до повороту. Протягом однієї кривої знаки допускається повторювати.

На кривих у плані радіусом менше 1000 м поза населеними пунктами і менше 250 м у населених пунктах замість знаків 1.4.1,1.4.2 дозволяється застосовувати знаки, що являють собою частину знака 1.4.1, 1.4.2 (одна стрілка). В цьому разі вони повинні повторюватись вздовж кривої на відстані, заз наченій в таблиці 16, залежно від радіуса кривої.

За розділом 36 ПДР України, знак 2.3 "Головна дорога". Надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть.

Відповідно п.п. 10.4.4 ДСТУ, знак 2.3 «Головна дорога» повинен застосовуватись для позначення ділянки дороги, під час руху якою транспортні засоби мають переважне право проїзду перехрестя, і установлюється на початку такої ділянки дороги. У населених пунктах знак 2.3 повинен повторюватись перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перед перехрестями із складним плануванням знак 2.3 повинен установлюватись з табличкою 7.8 на відстані 150300 м від перехре стя поза населеними пунктами, 50100 м від перехрестя у населених пунктах.

Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, на головній дорозі повинен установлюватись знак 2.3 з табличкою 7.8, а на другорядній знак 2.1 з табличкою 7.8.

За розділом 36 ПДР України, знак 7.8 "Напрямок головної дороги". Напрямок головної дороги на перехресті. Застосовується із знаками 2.1 - 2.3.

Відповідно п.п. 10.9.12 ДСТУ, табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» повинна застосовуватись із знаками 2.12.3, щоб зазначити напрямок головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок.

Отже, зазначені положення свідчать, що головна дорога по якій рухався позивач, відповідно до дорожніх знаків, змінювала напрямок на перехресті. Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не здійснювався проїзд по прямій лінії. Тобто, продовжуючи рух по вказаній дорозі позивач фактично виїхав на перехрестя де здійснив поворот ліворуч, його маневр передбачав зміну напрямку руху, про який згідно з Правилами дорожнього руху необхідно попереджати світловими покажчиками відповідного напрямку. Позивач, проїжджаючи дане перехрестя мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, позивач зобов`язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

При цьому, вказане перехрестя у розумінні положень п. 16.12 та п.16.14 ПДР України є перехрестям рівнозначних доріг. Отже, водії транспортних засобів, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг, за якими, здійснюючи поворот ліворуч, транспортний засіб позивача зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч. Посилання на положення 16.11 ПДР України у даному випадку є помилковим.

Таким чином, на ділянці дороги, де позивач не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху (ліворуч), застосовуються правила проїзду перехрестя, а у разі зміни напрямку руху на перехресті, відповідно до п. 9.2 «б» ПДР України, водій повинен подавати сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, повороту або розвороту.

Посилання апелянта на те, що ділянка дороги, по якій він рухався, є головною дорогою, яка має закруглення ліворуч, до якого справа примикає другорядна дорога, про що свідчать дорожні знаки, які містяться на ній, тобто являє собою «криву лінію в плані», рух по якій можливий тільки виходячи з її конфігурації і напрямку, суд вважає помилковим, зважаючи на те, що наявні дорожні знаки свідчать про перехрестя рівнозначних доріг та зміну напрямку головної дороги на зазначеному перехресті, тобто, повороту ліворуч на перехресті. Також, на ділянці дороги відсутні дорожній знак 1.23.1 «Прилягання другорядної дороги» (прилягання з правого боку), який би свідчив саме про прилягання з правого боку до головної дороги другорядної дороги, а не про наявність перехрестя.

Суд зазначає, що зміна напрямку руху головної дороги не позбавляє учасників дорожнього руху виконувати вимоги п. 9.2 «б» ПДР України на перехрестях.

Суд не приймає посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29 листопада 2018 року у справі №537/5071/16-а, оскільки обставини та підставі у вказаному рішеннях є відмінними від спірних правовідносин.

Отже, матеріали справи підтверджують наявність вказаних у оскаржуваному рішенні суду обставин, які у розумінні КУпАП є правопорушенням.

З урахуванням наведеного вище, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова прийнята відповідачем правомірно, у межах своїх повноважень та відповідно до встановлених обставин, при тому, що факт правопорушення визнається позивачем, що свідчить про відсутність усвідомлення ним необхідності увімкнення світлового покажчика повороту у даному випадку

З огляду на викладене, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши доводи, викладені скаржником в скарзі, суд не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 березня 2021 р. у справі № 428/2202/21 - залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 березня 2021 р. у справі № 428/2202/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 18 травня 2021 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова