Справа № 400/2074/21
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р. № 400/2074/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НИКАГРОТРАНС» до Державної служби України з безпеки на транспорті особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 15.02.2021 року №232334,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «НИКАГРОТРАНС» (надалі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (надалі - відповідач) з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу від 15.02.2021 року №232334.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що Акт не містить інформації про порушення саме позивачем, як суб`єктом господарювання, вимог чинного законодавства, а отже ТОВ «НИКАГРОТРАНС» не може бути притягнено до відповідальності. В акті зазначено, що що транспортний засіб щодо якого була здійснена перевірка належить фізичній особі ОСОБА_1 , а використовується товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙАВТОТРАНС», яке розташоване за адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 29-Б, корпус А. Таким чином, в Акті, як в основному джерелі доказу наявності правопорушення, відсутні дані про те що позивач користувався транспортним засобом на момент проведення перевірки..Крім того, вказав, що перевіряємим транспортним засобом перевозило насіння соняшника, який є сипучим вантажем, на який чинним законодавством взагалі не видається дозвіл, тому позивач не міг його отримати. Транспортний засіб після проходження габаритно-вагового контролю тимчасово не затримувався. Насіння соняшника можуть перемішуватись по всіх осях, тому зважування не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на вісь. Відсутність відповідної методики не може свідчити про беззаперечну достовірність отриманих внаслідок зважування результатів. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 06.04.2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/2074/21 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.04.2021 року за вх. № 2395/21/06-25 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що під час перевірки був виявлений факт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, тому дії посадових осіб при проведенні рейдової перевірки були здійсненні з додержанням вимог чинного законодавства та відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", постанов КМУ №1567 від 08.11.2006 року, № 879 від 27.06.2009 року, тому спірна постанова прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.

05.05.2021 року за вх. № 486/21/06-45 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій товариство вказало, що відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів із вантажем, що змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі (а зерно соняшника є саме таким вантажем), свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу. Крім того, зазначив, що в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 039724 від 15.12.2020 року та у довідці № 039330 від 15.12.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, копії яких додані до відзиву, відсутні деякі обов`язкові реквізити, а саме на акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, підпис старшого державного інспектора Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Літвінова С.В. не посвідчений печаткою, а на довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю у відповідному полі відсутній підпис оператора вагового комплексу, а підпис старшого державного інспектора Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Літвінова С.В. не посвідчений печаткою. Таким чином, відсутність на акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, та довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю відтисків печатки відповідного підрозділу Укртрансбезпеки або індивідуальної печатки її посадової особи, а на довідці - підпису оператора вагового комплексу, свідчить про неналежність оформлення цих документів, а отже - і про їх неправомірність. Також вказав, що слід враховувати природні властивості вантажу, який перевозив автомобіль, а саме вантаж соняшника, який є подільним вантажем, що може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. Таке переміщення є цілком допустимим через властивості вантажу та повністю його уникнути неможливо, особливо враховуючи стан дорожнього покриття. Вказав, що між позивачем та ТОВ «СКАЙАВТОТРАНС» укладено договір на перевезення вантажів № 01/09-261 від 28.09.2020 року. Згідно п. 1.1 зазначеного договору позивач, як перевізник, бере на себе зобов`язання доставляти автомобільним транспортом довірені йому ТОВ «СКАЙАВТОТРАНС», як замовником, вантажі, а саме: сільськогосподарську продукцію. Перевезення за зазначеним договором здійснювались за допомогою вантажного транспортного засобу DAF RENDERS, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом, номерний знак НОМЕР_2 , яким користується Позивач на підставі договору оренди транспортного засобу від 10.09.2019р., зареєстрованого в реєстрі за № 1979. На підставі договору на перевезення вантажів № 01/09-261 від 28.09.2020 року позивач залучався ТОВ «СКАЙАВТОТРАНС» в якості субпідрядника при здійсненні автомобільних перевезень. Жодних інших договорів стосовно зазначеного транспортного засобу Позивачем не укладалось. В той же час, в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 249987 від 15.12.2020 року, на підставі якого складено оскаржувану постанову, не містить інформації про порушення саме позивачем, як суб`єктом господарювання, вимог чинного законодавства, а отже позивач не є суб`єктом господарювання в діях якого встановлено порушення законодавства і стосовно позивача, в даному випадку, не могла розглядатись справа про порушення.

Представник позивача в судове засідання, призначене 12.05.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання, призначене 12.05.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання представника позивача задовольнив та на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.12.2020 року посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Дніпровська область) на 83 км. + 700 м. а/д Н-11 проведено перевірку автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом марки RENDERS, реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить ОСОБА_1 та який використовує ТОВ "Скайавтотранс".

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 15.12.2020 року, яким під час перевірки виявлено порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Поряд з цим, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області складено:

- акт про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів №039724;

- довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №039330;

- розрахунок плати за проїзд великовагових (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 039724.

Актом №039724 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів від 15.12.2020 встановлено, що перевозився соняшник, суб`єкт що перевіряється - ТОВ "Скайавтотранс". Повна допустима маса транспортного засобу 44 т, - фактична 39,110 т, осьове навантаження на одиничну вісь нормативно допустиме 11 т, фактичне 12,740 т.

Довідка № 039330 від 15.12.2020 свідчить, що осьове навантаження на одиничну вісь, нормативно допустиме 11 т, складає 12,740 т.

Згідно розрахунку плати за проїзд великовагових (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 039724 платником зазначено ТОВ "Скайавтотранс".

27.01.2021 троку Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області направлено запрошення на адресу ОСОБА_1 для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 11.02.2021 року.

Зазначене запрошення було отримано ОСОБА_1 02.02.2021 року.

ОСОБА_1 , прибувши на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надав нотаріально завірений договір оренди вантажного автомобіля від 10.09.2019 року № 1979, згідно якого ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «НИКАГРОТРАНС» транспортні засоби в кількості двох одиниць, а саме: автомобіль марки DAF, модель XF 105.410, тип вантажний - испеціалізований сідловий тягач, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки RENDERS, модель ROC 12.27NA, тип напівпричіп - спеціалізований П/ПР-контейнеровоз, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком на три роки.

Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відкладено на 15.02.2021 року та направлено запрошення на адресу ТОВ «НИКАГРОТРАНС» для участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 11.02.2021 року.

Зазначене запрошення було отримано ТОВ «НИКАГРОТРАНС» 16.02.2021 року.

Як зазначає відповідач, позивач жодних відомостей на якій підставі ТОВ "Скайавтотранс" використовувало вже орендований позивачем транспортний засіб до Управління не надав.

На підставі вказаного акту перевірки, Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області прийнято постанову № 232334 від 15.02.2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000, 00 грн. до ТОВ «НИКАГРОТРАНС» за порушення абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись з прийнятою відповідачем постановою № 232334, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови № 232334 від 15.02.2021 року, суд виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001року №2344-III (далі Закон №2344).

Закон №2344 регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону №2344).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2344 основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Приписами статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Статтею 1 Закону № 2344 визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок - № 1567).

Згідно із зазначеним Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344 та п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт»; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення визначені ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ Про дорожній рух з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV Про автомобільні дороги (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

В ході судового розгляду встановлено, що притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу стало результатом виявлення 15.12.2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки факту надання послуг з внутрішньо вантажних перевезень без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону № 2344, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (акт № 11022).

У відповідності до ст. 60 Закону № 2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до абз. 15 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності за ст. 60 Закону № 2344 є автомобільний перевізник.

Згідно статті 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, автомобільний перевізник це не завжди власник автомобіля, це особа, яка його використовує, тобто здійснює перевезення пасажирів чи (та) вантажів цим транспортним засобом.

Відповідно до п.п. 20-21 Порядку № 1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Таким чином, акт перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом марки RENDERS, реєстраційний номер НОМЕР_4 посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Дніпровська область) складено Акт від 15.12.2020 року, яким було встановлено, що атомобіль належить ОСОБА_1 та використовується ТОВ «СКАЙАВТОТРАНС».

Крім того, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області складено акт про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів №039724, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №039330, розрахунок плати за проїзд великовагових (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 039724.

Згідно вказаних документів перевізником та суб`єктом, що перевірявся вказано ТОВ «СКАЙАВТОТРАНС».

В процесі розгляду справи було встановлено, що надана сторонами товарно-транспортна накладна від 15.12.2020 року свідчить, що в день перевірки транспортного засобу DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки RENDERS, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , автомобільним перевізником було ТОВ "Скайавтотранс", замовником та вантажовідправником було - ТОВ "Дубов`язівський елеватор", вантажоодержувачем - ТОВ "Грінтур-Екс".

Позивач згідно ТТН не є перевізником.

Таким чином, посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Дніпровська область) під час проведення перевірки автомобіля марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом марки RENDERS, реєстраційний номер НОМЕР_4 , було встановлено, що атомобіль належить ОСОБА_1 та використовується ТОВ «СКАЙАВТОТРАНС», що підтверджується актом про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів №039724, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю №039330 та розрахунком плати за проїзд великовагових (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 039724.

Доказів, які б спростовували даний факт відповідачем до суду надано не було.

Суд критично ставиться до доводів відповідача про відсутність у ТОВ "Скайавтотранс" тимчасового реєстраційного талону, який підтверджує право користування ТЗ, оскільки посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Дніпровська область) встановлено під час перевірки, що саме ТОВ "Скайавтотранс" використовував транспортний засіб та був перевізником.

Крім того, відповідачем не надано до суду тимчасового реєстраційного талону, оформленого та виданого позивачу.

Водночас, суд не приймає до уваги твердження позивача, що після проходження габаритно-вагового контролю транспортний засіб продовжив свій рух по маршруту та тимчасово не затримувався, що свідчить про відсутність порушення, оскільки така бездіяльність інспекторів Укртрансбезпеки позивачем не оскаржується та не впливає на правомірність винесеної постанови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 09.08.2019 року у справі № 817/1051/16.

Щодо твердження позивача про те, що перевозився сипучий вантаж, який може переміщуватись по всіх осях транспортного засобу під час руху, тому зважування не може дати достовірних результатів, суд зазначає наступне.

Автомобіль на ваги заїжджає повільно зі швидкістю 5-6 км на годину, тому така швидкість руху не може привести до зміщення вантажу.

Разом з тим, ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться. Також санкція ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 24.07.2019 року справі № 803/1540/16.

Також позивач посилається на відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі на транспортних засобах з сипучим вантажем, тому відсутність методики не може свідчить про беззаперечну достовірність отриманих результатів зважування.

Суд зауважує, що відсутність методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства, або в зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки, 15.12.2020 року позивач не був перевізником на транспортному засобі марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки RENDERS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що було встановлено під час перевірки, то він не може бути суб`єктом відповідальності за ст. 60 Закону 2344.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазаначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лише Договір про надання правової допомоги №01/03-21.

Суд зазначає, що представником позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження понесення витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, а саме не надано акту виконаних робіт, банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи касового ордера).

Тобто вказані документи не доводять факту понесення Позивачем витрат на правову допомогу по конкретній адміністративній справі.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є недоведеними та не підтвердженими матеріалами справи.

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «НИКАГРОТРАНС» (вул. Польова, 7-Б, с. Михайлівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57116, ідентифікаційний код 43194764) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови від 15.02.2021 року №232334 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно - господарського штрафу від 15.02.2021 року № 232334.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ 135, 01135, ідентифікаційний код 39816845) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НИКАГРОТРАНС» (вул. Польова, 7-Б, с. Михайлівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57116, ідентифікаційний код 43194764) судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.05.2021 року.

Суддя Г.В. Лебедєва