Справа № 600/963/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 травня 2021 р. м. Чернівці Справа №600/963/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, виражену у відмові провести перерахунок з 01 січня 2018 року основного розміру пенсії, призначеної ОСОБА_1 , із врахуванням розміру грошового забезпечення, визначеного станом на 01 березня 2018 року, зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок та виплату з 01 січня 2018 року основного розміру пенсії, призначеної ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від 20 грудня 1991 року №2011-XII, та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу та деяких інших осіб», шляхом її обчислення з розміру грошового забезпечення, визначеного станом на 01 березня 2018 року, зазначеного у довідці Чернівецького обласного військового комісаріату від 24 лютого 2020 року №ХЖ19583.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач відмовив позивачу у перерахунку його пенсії з 01 січня 2018 року на підставі уточненої довідки, виданої Чернівецьким обласним військовим комісаріатом від 24 лютого 2020 року, в якій вірно зазначено посадовий оклад за останньою займаною посадою у Збройних Силах України по 57 тарифному розряду, розмір якого становить 9730,00 грн. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки така позбавляє його права на пенсійне забезпечення у належному розмірі.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії позивача проводився відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103. Проте рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року по справі за №826/3858/18, яке набрало чинності на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та не чинними пункти 1, 2 постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Отже, лише після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та повідомлення про підстави перерахунку від Мінсоцполітики до Пенсійного фонду України, органи Пенсійного фонду України можуть проводити підготовчу роботу щодо забезпечення проведення таких перерахунків. Оскільки такого рішення Урядом прийнято не було, після дати набрання судовим рішенням по справі за №826/3858/18 законної сили, підстав для перерахунку пенсії немає. Нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитися перерахунок пенсій, призначених за Законом №2262, після дати набрання рішенням суду законної сили, окрім рішень Уряду від 14 серпня 2018 року №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 24 грудня 2019 року №1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» не приймалися. Відповідно, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області довідку про розмір грошового забезпечення, на підставі якої позивач просить здійснити перерахунок його пенсії, повернуто на адресу Чернівецького обласного військового комісаріату. З урахуванням викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску. Роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вимог зазначеної ухвали позивачем подано до суду заяву, в якій зазначено про те, що пенсія, як і заробітна плата відповідно до статті 46 Конституції України та статті 1 Закону України «Про громадянство України» мають дуже близьку природу, оскільки вони включені до переліку законних джерел існування.

Позивач вважає, що у разі порушення органом пенсійного фонду або іншим суб`єктом владних повноважень законодавства у сфері соціального захисту застосування до адміністративного шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, має наслідком неможливість реалізації особою права на отримання належних їй сум виплат без обмеження будь-яким строком за минулий час з відповідною компенсацією, що гарантовано, зокрема, положеннями статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». У зв`язку з цим, право особи ініціювати судовий контроль за правомірністю відмови в реалізації права на первинне призначення пенсії або правомірності призначення пенсії, перерахунку пенсії, за загальним правилом, не може безпосередньо ставитися в залежність від строку, який минув з моменту відмови уповноваженого суб`єкта владних повноважень у реалізації особою конституційного права на соціальний захист у формі забезпечення у старості або з моменту допущеної помилки. Зазначено, що у справах стосовно соціальних виплат (їх розміру, порядку нарахування тощо) період, за який може бути стягнута відповідна сума, залежить від вини суб`єкта, який допустив неправильне нарахування (нарахування означає первісне визначення суми, що підлягає щомісячній або іншій періодичні виплаті). Цей період є безстроковим якщо винною особою є суб`єкт владних повноважень, оскільки неправомірна поведінка, за загальним правилом, не створює жодних правових наслідків, у тому числі, не легалізує триваюче правопорушення з боку держави. У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно суб`єкта приватного права.

Посилаючись на правові позиції судів касаційної інстанції щодо застосування встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до суду з позовом у спорах щодо виплат особам пенсій за минулий час, позивач вказав, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері. Отже, за загальним правилом, не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, позивач вважає, що у даному спорі, який пов`язаний із призначенням, виплатою та перерахунком пенсії, для обчислення строку звернення до суду слід застосовувати не шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а спеціальний строк, визначений статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто без обмеження будь-яким строком, а тому наявні підстави для продовження судового розгляду цієї справи.

Вказану заяву суд розцінює як заяву про поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з чим, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені строки звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів протягом шестимісячного строку, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі встановленими у справі обставинами, рішення відповідача про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Чернівецького обласного військового комісаріату від 24 лютого 2020 року оформлено листом від 26 лютого 2020 року №314-269/Ш-02/8-2400/20.

Між тим, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 04 березня 2021 року (згідно відбитку штампу канцелярії суду).

Вирішуючи питання про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд, в силу вимог положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо строків звернення до суду в цій категорії справ, викладеній у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а.

Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Судом встановлено, що згідно із системою «Діловодство спеціалізованого суду» у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №600/610/20-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач у вказаній справі просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не звернення до Апарату Ради національної безпеки і оборони України за довідкою про розмір грошового забезпечення пенсіонера ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не включення надбавок за високі досягнення в праці, за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації та премія, а також щодо неврахування постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2009 року по адміністративній справі №2а-966/09 та постанови Окружного адміністративного суду м. Києва №11/83 від 30 листопада 2007 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2008 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років, призначеної йому, ОСОБА_1 , з 86% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії та щодо неврахування посади, з якої проводиться перерахунок пенсії, а також щодо неврахування постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2009 року по адміністративній справі №2а-966/09 та постанови Окружного адміністративного суду м. Києва №11/83 від 30 листопада 2007 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2008 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 01 березня 2020 року перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію відповідно до довідки Апарату Ради національної безпеки і оборони України та з урахуванням 86% грошового забезпечення.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не звернення до Апарату Ради національної безпеки і оборони України за довідкою про розмір грошового забезпечення пенсіонера ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не включення надбавок за високі досягнення в праці, за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації та премія, а також щодо неврахування постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2009 року по адміністративній справі №2а-966/09 та постанови Окружного адміністративного суду м. Києва №11/83 від 30 листопада 2007 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2008 року. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років, призначеної ОСОБА_1 , з 86% до 70% сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 01 березня 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням 86% грошового забезпечення. В задоволенні іншої частини позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року - без змін.

Отже, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду набрало законної сили.

Водночас, як вбачається з матеріалів адміністративної справи №600/610/20-а, в такій також наявний лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 26 лютого 2020 року №314-269/Ш-02/8-2400/20.

Таким чином, станом на день звернення до суду з позовом в адміністративній справі №600/610/20-а (14 травня 2020 року) позивачу було відомо про те, що листом від 26 лютого 2020 року №314-269/Ш-02/8-2400/20 йому відмовлено у перерахунку пенсії на підставі уточненої довідки Чернівецького обласного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року, тобто про таку він знав задовго до дня звернення до суду з цим позовом (04 березня 2021 року).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущено встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам, викладеним позивачем у поданій ним заяві на виконання вимог ухвали суду від 23 квітня 2021 року, вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та наявність підстав для його поновлення, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Надаючи оцінку доводам позивача, наведеним у поданій на виконання вимог ухвали суду від 23 квітня 2021 року заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що в ній не зазначено жодних причин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, які унеможливили позивача звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Стосовно посилань позивача на те, що у даному спорі, який пов`язаний із призначенням, виплатою та перерахунком пенсії, для обчислення строку звернення до суду застосовується не шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а спеціальний строк, визначений статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто без обмеження будь-яким строком, суд зазначає наступне.

Так, стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються пенсійних виплат, які суб`єкт владних повноважень протягом тривалого часу виплачував фізичній особі у неповному розмірі, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а зазначила таке.

Згідно зі частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Водночас варто зазначити, що спеціальне законодавство у сфері соціального захисту містить такі три норми.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі Закон №1788-ХІІ) нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі Закон №1058-ІV) нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі Закон №2262-ХІІ) перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до статті 55 цього Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Отже, норми статті 87 Закону №1788-ХІІ, статті 46 Закону №1058-ІV і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Згідно з матеріалами справи позивач оскаржує відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у перерахунку його пенсії з 01 січня 2018 року на підставі уточненої довідки, виданої Чернівецьким обласним військовим комісаріатом від 24 лютого 2020 року, в якій вірно зазначено посадовий оклад за останньою займаною посадою у Збройних Силах України по 57 тарифному розряду, розмір якого становить 9730,00 грн.

З наведеного вбачається, що оскільки позивачу відмовлено у перерахунку його пенсії на підставі довідки Чернівецького обласного військового комісаріату від 24 лютого 2020 року, то, відповідно, пенсійним органом не проводились нарахування сум пенсійних виплат на підставі такої довідки.

Таким чином, у цій справі не є спірним питання щодо неотримання позивачем з вини органу Пенсійного фонду України нарахованих сум пенсії, що дає підстави для висновку про безпідставність посилань позивача на застосування положень статті 55 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими він вважає, що даний спір не обмежується будь-яким строком.

Отже, у поданій заяві позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого законом строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

Враховуючи наведене, подана позивачем заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Крім цього, згідно частин тринадцятої та п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Оскільки після відкриття провадження у справі судом встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом і позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, наданої на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, не наведено поважних причин його пропуску, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

3. Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк