Справа № 340/989/21
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2021-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/989/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» (25006, м. Кропивницький, вул. Шевченка, 6/2, )

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.12.2020 р. №5.

Позов мотивовано тим, що позивач є платником акцизного податку та має ліцензію на право роздрібної торгівлі паливом №1900204 терміном дії з 04.10.2019 по 04.10.2024 р. Представник позивача вказує, що 03.10.2019 р. позивачем здійснено відпуск паливних матеріалів згідно фіскальних чеків, відпуск пального проведено через паливороздавальні колонки, які приєднано до реєстратора розрахункових операцій. Зазначені вище операції, ревізором оцінено як реалізація палива, а враховуючи, що ліцензію на право роздрібної торгівлі паливом, ТОВ «Новомиргородський цукор» отримало 04.10.2019 р., отже 03.10.2019 р. суб`єктом господарювання проведено реалізацію пального без наявності відповідної ліцензії.

Однак, позивач не погоджується з даними висновками контролюючого органу, оскільки, за його твердженням не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі пального на митній території України при використанні пального, з якого сплачено акцизний податок, виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу. Представник позивача звертає увагу, що відпуск пального, який проводився 03.10.2019 р., здійснювався з метою заправки власних транспортних засобів. Крім того, позивачем складено та зареєстровано акцизні накладні від 03.10.2019 р. №927, №928, №929, в яких зазначено код операції -1 (власне споживання чи промислова переробка). З цих підстав просив визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів та наявності ліцензій, патентів, свідоцтв та встановлено факт здійснення ТОВ «Новомиргородський цукор» роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено ч.20 ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Виявлене порушення стало підставою винесення податкового повідомлення-рішення №5 від 02.12.2020 року про застосування штрафних санкцій у сумі 250000,00 грн. Доводячи правомірність спірного податкового повідомлення - рішення, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.04.2021 р. (а.с.75).

12.04.2021 р. розгляд справи відкладено на 22.04.2021 року в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

22.04.2021 року розгляд справи відкладено на 12.05.2021 року в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

У судовому засіданні 12.05.2021 р. представником позивача подано клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта..

Враховуючи вищенаведене суд визнав за можливе подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в порядку спрощеного (письмового) провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ТОВ «Новомиргородський цукор» з 12.12.2002 року зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області. Основним видом його економічної діяльності є виробництво цукру.

Окрім того, ТОВ «Новомиргородський цукор» є платником акцизного податку та має ліцензію на право роздрібної торгівлі паливом терміном дії з 04.10.2019 р. по 04.10.2021 р. (а.с.18-20).

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04.11.2020 №1465-к «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Новомиргородський цукор», призначено проведення фактичної перевірки господарської одиниці автозаправного комплексу, за адресою: вул. Автолюбителів, 14, м.Кропивницький, що належить ТОВ «Новомиргородський цукор» (а.с.88).

На підставі направлень від 04.11.2020 №170 та №171 (а.с.90-91) проведено фактичну перевірку ТОВ «Новомиргородський цукор» щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів та наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, за результатами якої складено акт №140/11/11/880/32119999 від 09.11.2020 (а.с.84-85).

У вищевказаному акті зазначено, що в ході проведення фактичної перевірки автозаправного комплексу, розташованого за адресою: вул.Автолюбителів, 14, м.Кропивницький, що належить ТОВ «Новомиргородський цукор», встановлено факт здійснення ТОВ «Новомиргородський цукор» 03.10.2019 року роздрібної торгівлі пальним згідно чеків продажу від 03.10.2019 №3463 реалізовано палива А 92 5 л на суму 122,75 грн., №3464 реалізовано палива А 92 45 л на суму 1104,75 грн., №3465 реалізовано дизельне пальне 450 л на суму 10597,50 грн., №3466 реалізоване дизельне пальне 79 л на суму 1923,65 грн., №3467 реалізовано палива А 95 46 л на суму 1149,08 грн., №3468 реалізовано палива А 95 37 л на суму 924,26 грн. без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено ч.20 ст.15 Закону України від 19.12.1995 р. №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (а.с.85).

На підставі вказаного акту винесено податкове повідомлення-рішення №5 від 02.12.2020 р., яким до ТОВ «Новомиргородський цукор» на підставі абз.9 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 250 000,00 грн. (а.с.86).

За наслідками процедури адміністративного оскарження рішенням ДПС України №4375/6/99-09-06-03-02-06 від 24.02.2021 року вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (а.с.21-23).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно підпунктів 19-1.1.14, 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів;

Пунктом 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Згідно з пунктом 215.1 статті 215 ПК України пальне, у тому числі товари (продукція), що використовуються як пальне для заправлення транспортних засобів, обладнання або пристроїв з двигунами внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення, з двигунами внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням, з двигунами внутрішнього згоряння з кривошипно-шатунним механізмом та коди яких згідно з УКТ ЗЕД не зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 цієї статті (крім газу природного у газоподібному стані за кодом 2711 21 00 00 згідно з УКТ ЗЕД) належать до підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу / акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов: а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту; б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які: призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам; виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника; в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" №481/95 від 18.12.1995 року (надалі Закон №481/95).

Підпунктом 6 пункту 2 розділу II Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23.11.2018 року №2628-VIII внесено зміни до Закону №481/95, які набрали чинності з 1 липня 2019 року та якими запроваджено ліцензування діяльності усіх суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво, зберігання, оптову та роздрібну торгівлю пальним.

У статті 1 Закону №481/95 (в редакції Закону України від 23.11.2018 року №2628-VIII, від 18.12.2019 року №391-IX) вказано, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції / газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів;

- місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Термін "пальне" вживається в цьому Законі у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.

Відповідно до частин 20, 21, 30, 32, 33, 34, 35 статті 15 Закону №481/95 (в редакції Законів України від 23.11.2018 року №2628-VIII, від 18.12.2019 року №391-IX) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.

Частиною 1 статті 17 Закону №481/95 передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону №481/95 рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Механізм застосування цих фінансових санкцій визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року №790.

Відповідач посилався на те, що позивач 03.10.2019 року як суб`єкт господарювання здійснив роздрібну торгівлю пальним з автозаправної станції без наявності ліцензії, що стало приводом для застосування до нього штрафу, передбаченого абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95.

Представник позивача в позовній заяві вказує, що 03.10.2019 р. позивачем використано паливні матеріали для власних потреб, а саме: бензину А-92 5 л на суму 122,75 грн., бензину А-92 45 л на суму 1104,75 грн., дизельне паливо 450 л на суму 10957,00 грн., дизельне паливо 79 л. на суму 1923,60 грн., бензин А-95 46 л на суму 1149,08 грн., бензин А-95 37 л на суму 924,26 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.26-31).

Факт відпуску пального, проведено через паливороздавальні колонки, які приєднано до реєстратора розрахункових операцій (а.с.20).

В свою чергу, згідно заправних відомостей пальне бензин автомобільний А-92, бензин автомобільний А-95, дизельне паливо Л-К5 заправлено 03.10.2019 р. в транспортні засоби, які перебувають у власності ТОВ «Новомиргородський цукор», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів (а.с.38-59).

ТОВ «Новомиргородський цукор» 03.10.2019 року складено та зареєстровано акцизні накладні №927, №928, №929, в яких зазначено код операції -1 (власне споживання чи промислова переробка) (а.с.32-37).

Відповідно до п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Крім того, Державна фіскальна служба України у листі від 07.07.2016 року №14785/6/99-99-15-03-03-15 зазначила, що у разі заправки Товариством виключно власних транспортних засобів із власних ємностей (у т.ч. через власні внутрішні АЗС, АГЗС, ПЗП та ін.) пальним, розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі за яке не відбуваються, такі операції не є об`єктом оподаткування з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. У такому випадку Товариство не є платником акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. У інших випадках, коли операції з відпуску пального належать до операцій з реалізації пального у розумінні абзацу третього п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14 Кодексу суб`єкт господарювання повинен сплачувати акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів на загальних засадах.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Новомиргородський цукор» здійснило відпуск палива з метою заправки власних транспортних засобів.

Суд звертає увагу, що однією із визначальних ознак для того, щоб віднести відпуск пального через паливороздавальні колонки до операцій з реалізації в розумінні підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України є факт передачі права власності на таке пальне.

Однак в даній ситуації позивач використав пальне на власні потреби без передачі права власності іншій особі.

З огляду на встановлені обставини та викладені норми, суд дійшов висновку про помилковість позиції податкового органу щодо реалізації ТОВ «Новомиргородський цукор» пального без наявності ліцензії та відповідачем не доведено належними і допустимими доказами порушення позивачем вимог частини 20 статті 15 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», що свідчить про відсутність підстав для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення рішення від 02.12.2020 року №5.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначені податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими, прийнятими з порушенням норм податкового законодавства, у зв`язку із чим є протиправними та підлягають скасуванню, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат позивача на професійну правничу допомогу та на оплату судового збору, орієнтовний розмір яких склав 13750,00 грн.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3750,00 грн. (а.с.11) Зважаючи на задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору у сумі 3750,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До позовної заяви не додано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. З огляду на непідтвердження понесення позивачем відповідних витрат на професійну правничу допомогу, суд не вбачає підстав для відшкодування цих витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №5 від 02.12.2020 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» () понесені ним судові витрати у розмірі 3750,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова