Справа № 308/12680/14-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року

м. Київ

справа № 308/12680/14-а

адміністративне провадження № К/9901/29570/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016р. (судді - Обрізко І.М., Нос С.П., Сапіга В.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні йому пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням його стажу роботи в період з 01.09.1992р. по 10.07.2009р. на посадах фельдшера, завідувача здоровпунктів в АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно диплому серії НОМЕР_1 від 26.02.1982р. позивач в 1982 році закінчив Хустське медичне училище та здобув спеціальність «фельдшер». (а.с. 13)

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.03.1982р. позивач 01.09.1992р. прийнятий на роботу фельдшера в здоровпункт заводу «Побутової хімії», 01.01.1993р. у зв`язку з перейменуванням заводу «Побутової хімії» на АТ «Софора» переведений до даного товариства на посаду фельдшера здоровпункту, з 01.07.1998р. по 30.11.1999р. працював на посаді завідувача здоровпункту АТ «Софора», з 01.12.1999р. по 14.06.2005р. - завідувачем здоровпункту ТОВ «Хенкель Ужгород», з 14.06.2005р. у зв`язку з перейменуванням ТОВ «Хенкель Ужгород» на ТОВ «ФЦА Україна» він переведений на рівнозначну посаду даного товариства, де працював до 30.09.2007р., з 01.10.2007р. по 10.07.2009р. на посаді завідувача здоровпункту ТОВ «Інтерфіл».

04.03.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням відповідача від 11.03.2014р. №10 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення даного виду пенсії. (а.с. 23; 46)

Відмова відповідача мотивована тим, що відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи 25 років за Переліком закладів і установ охорони здоров`я затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909, згідно з яким періоди роботи позивача у АТ «Софора» на посадах фельдшера та завідувача здоровпункту з 01.09.1992р. по 30.11.1999р., у ТОВ «ФЦА Україна» з 01.12.1999р. по 30.09.2007р., у ТОВ «Інтерфіл» з 01.10.2007р. по 10.07.2009р. на посадах завідувача здоровпунктом не можуть бути зараховані до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки здоровпункти цих товариств (організацій) були створені з ініціативи адміністрації і оплата праці проводилася за рахунок фонду оплати праці підприємств (організацій), тобто здоровпункти не входили до складу поліклініки, а тому не належать до закладів охорони здоров`я.

При цьому відповідачем встановлено, що спеціальний стаж роботи позивача становить 8 років 11 місяців 26 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачем протиправно не зараховано до необхідного стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж його роботи на АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл» на посадах фельдшера та завідувача здоровпунктів. Вважає, що такі здоровпункти є закладами охорони здоров`я в розумінні нормативно-правових актів України, а посади фельдшера та завідувача здоровпунктів, на яких він працював, віднесені до тих посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, а незарахування органами пенсійного фонду спірних періодів його роботи на посадах, віднесених до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, порушує його право на гарантований Конституцією України соціальний захист.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2016р. позов задоволено.

Визнано відмову відповідача у призначені позивачу пенсії за вислугу років, як працівнику закладу охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неправомірною.

Зобов`язано відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, як працівнику закладу охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням його стажу роботи в період з 01.09.1992р. по 10.07.2009р. на посадах фельдшера, завідувача здоровпунктів в АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016р. скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача щодо не врахування в спеціальний стаж роботи позивача в АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл» на посаді завідувача здоровпунктів є протиправною, оскільки відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002р. №385, яким затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, пункти охорони здоров`я (здоровпункти) відносяться до закладів, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу, дає право на пенсію за вислугу років відповідно до діючого законодавства.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що приватні підприємства офіційно набувають статусу закладу охорони здоров`я виключно на підставі акредитації, а тому до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах фельдшера та завідувача здоровпунктом у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації. Оскільки матеріали справи не містять даних про акредитацію АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл» відповідно до Порядку акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997р. №765, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що період з 01.09.1992р. по 15.07.1999р. має бути беззаперечно зараховано до стажу його роботи, оскільки Порядок акредитації закладу охорону здоров`я №765 прийнято лише 15.07.1997р. і відповідно до його положень перша акредитація закладу проводиться через два роки від початку запровадження діяльності.

Крім того, у наказі від 28.10.2002р. №385 прямо зазначено, що здоровпункт віднесено до переліку закладів охорони здоров`я, а саме - до амбулаторно-поліклінічного закладу, зокрема, п. 1.2 Амбулаторно-поліклінічні заклади: пункт охорони здоров`я (здоровпункт), і іншого не зазначено.

Також посилається на те, що відповідно до п. 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909, лікарі та середній медичний персонал амбулаторно-поліклінічних закладів мають право на пенсію за вислугу років.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач посилається на те, що вказані позивачем здоровпункти були створені з ініціативи адміністрації підприємств і оплата праці позивача проводилась за рахунок фонду оплати праці цих підприємств, здоровпункти не входили до складу поліклінік, як то вимагається чинним законодавством, а тому не належить до закладів охорони здоров`я. Таким чином, робота фельдшером та завідувачем в здоровпунктах підприємств згідно Переліку від 04.11.1993р. №909 не значиться, як робота в закладі охорони здоров`я, і прив`язувати її до таких підстав немає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, в редакції тут і далі станом на час виникнення спірних правовідносин, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років, серед іншого, мають працівники охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

На виконання цього Закону Кабінетом Міністрів України затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909, відповідно до якого робота лікарів та середнього медичного персоналу в амбулаторно-поліклінічних закладах дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002р. №385, здоровпункти належать до амбулаторно-поліклінічних закладів.

Водночас, відповідно до висновків Верховного Суду України в постанові від 16.09.2015р. у справі №21-1633а15 Верховний Суд України дійшов наступних висновків:

«……визначення поняття «заклад охорони здоров`я» наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку державна акредитація закладу охорони здоров`я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я.

Таким чином, приватне підприємство офіційно набуває статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла такого правового висновку: до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах медичної сестри у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації.»

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі №639/4706/17 (постанова від 30.09.2019р.).

В ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що протягом спірного періоду з 01.09.1992р. по 10.07.2009р. позивач працював на відповідних посадах у здоровпунктах, які в порядку, визначеному чинним законодавством, не пройшли державну акредитацію, такий період не може бути зарахований до спеціального стажу позивача, в зв`язку з чим у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років.

За таких обставин, апеляційний суд обгрунтовано дійшов висновку щодо правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання в обґрунтування касаційної скарги на те, що апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги є безпідставними, оскільки за правилами статті 195 КАС України (в редакції, станом на час апеляційного перегляду справи) суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що оскільки Порядок акредитації закладу охорони здоров`я №765 затверджений лише 15.07.1997р., а тому період до його затвердження підлягає зарахуванню до спеціального стажу також висновків апеляційного суду не спростовує, оскільки зарахування такого періоду не забезпечує наявності у позивача мінімально необхідного для призначення пенсії на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спеціального стажу 25 років.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2016р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук