Справа № 577/1245/21
Суддя: Кравченко В. О.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/1245/21
Провадження № 2-а/577/11/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Мирошниченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Конотопі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Дишковець Миколи Володимировича, Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Сумській області про скасування постанови про притягнення до адмінвідповідальності і закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить скасувати постанову серії БАВ №10137 від 14.03.2021 року (далі по тексту Постанова) про притягнення її до адмінвідповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України і накладення штрафу в розмірі 425 грн., винесену інспектором ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Дишковець М.В., а провадження у справі закрити за відсутності складу вказаного правопорушення.

На обгрунтування вимог зазначила, що 14.03.2021 року, а не 13.03.2021 року як відображено в Постанові, о 00 год. 16 хв. керуючи транспортним засобом Форд Транзит, д/н НОМЕР_1 , рухалась по вул. Братів Лузанів в м. Конотоп. Проїхавши нерегульоване перехрестя з круговим рухом вона збиралась здійснити зупинку, а тому дійсно ввімкнула показчик правого повороту, але оскільки відстань до пішохідного переходу складала менше ніж 10 метрів, то поворот відразу вимкнула та продовжила рух далі, після чого була зупинена спецсигналами автомобіля патрульної служби поліції.

Не погоджуючись з винесеною постановою вказала, що жодного порушення ПДР не допускала, зокрема і п.9.4 на якій послався інспектор, також зауважила на відсутності доказів цього порушення, не дотримання поліцейським процесуального порядку при розгляді справи та винесенні Постанови, оскільки не було роз`яснено, де у Постанові знаходиться місце для надання письмових заперечень.

Відповідачі:

o інспектор ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Дишковець М.В. просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на правомірність притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності та відсутності порушень з його боку;

o представник УПП в Сумській області Департаменту патрульної поліції Бардакова Ю.В. вказала, що їх підрозділ не є належним відповідачем по даній справі, а тому у задоволенні вимог до Управління патрульної поліції просить відмовити;

o представник ГУНП в Сумській області у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просить відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю. На підтвердження правової позиції вказано, що винесення Постанови відбулось з дотриманням визначеного законодавцем порядку, а розмір витрат на правову допомогу 1600 грн. є не обгрунтованим та не відповідає вимогам розумності і співмірності (а.с.57-59).

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши представлені докази, приходить до такого висновку.

Позивач оскаржив Постанову з підстав відсутності складу правопорушення, доказів на підтвердження вчинення, а також порушення процесуальних норм при розгляді та прийнятті оскаржуваного рішення.

Суд погоджується з цими доводами виходячи із такого.

Відповідно до ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами. Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із штампа на позові видно, що ОСОБА_1 звернулася до суду 18.03.2021 року, тобто в межах визначеного законодавцем строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно приписів ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також, відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, другою ст.73 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

За положеннями ст.ст. 74-76 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Зі змісту спірної постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач вмикнувши правий покажчик повороту продовжив рух прямо, чим порушив п.9.4 ПДР, тому як створив незрозумілі дії для інших учасників руху (а.с.8).

Проте, автор Постанови не звернув уваги на те, що відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП наступає лише при доведеності порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Оскільки, як зазначила ОСОБА_1 та відображено в Постанові, при ввімкненні покажчика правого повороту зміни напрямку руху транспортного засобу не відбулось (як рухалась прямо, так і продовжила у тому ж напрямку), то в діях позивача відсутній склад вказаного правопорушення.

Слід також зауважити, що до Постанови не додано жодних доказів, які б свідчили про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке той притягнутий до відповідальності. Не надано таких доказів і суду після звернення позивача з розглядуваним позовом.

У правозастосовних орієнтирах викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" вказано, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітника поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування в ході розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним, а тому Постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Інші доводи позивача не заслуговують на уваги суду, оскільки не мають правового значення для судової перевірки на предмет законності винесеної Постанови.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат понесених позивачем суд зазначає таке.

Належним відповідачем у розглянутій справі є ГУНП в Сумській області, яке було притягнуто до участі у справі за ухвалою суду в якості другого відповідача.

Статтею 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема до останніх віднесено витрати на професійну правничу допомогу (ст.ст. 132, 134 КАС).

Згідно поданої квитанції позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., який безумовно підлягає відшкодуванню відповідачем внаслідок задоволення вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких відповідачем оспорюється, то враховуючи, що оскарження постанови про адміністративне стягнення законодавцем віднесено до категорії справ незначної складності, фактично не вимагає вивченню великого обсягу даних, пред`явлений позов не є складним та не потребує глибокого правового аналізу, а відтак і значних часових затрат, суд, погоджуючись з доводами відповідача, приходить до переконання про часткове задоволення вимог в цій частині та зменшення розміру до 1000 грн.

Керуючись: ст.ст. 286, 72-77, 139, 271, 272 КАС України, ст.ст. 9, 122, 268 КУпАП,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БАВ №10137 від 14.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України і накладення штрафу в розмірі 425 грн., винесену інспектором ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Дишковець Миколою Володимировичем, а провадження у справі закрити за відсутності складу вказаного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 1908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Кравченко В. О.