Справа № 540/1280/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1280/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Бурлай Д.В.,

представника відповідача - Малети Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області

про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області від 04.03.2021 про відмову у погодженні на виїзд з України засудженої особи - ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 );

- зобов`язати Нововоронцовський районний сектор філії "Центр пробації" в Херсонській області розглянути питання та винести постанову щодо надання погодження на виїзд з України засудженій особі - ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 26.08.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200,00 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 34000,00 грн. з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та здійсненням призову на військову службу строком два роки. Також, відповідно до п.2 ст. 34 КВК України, засудженому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України. У зв`язку з чим позивач, 01.03.2021, звернувся до Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області із заявою, у якій просив погодити виїзд за кордон до Республіки Польща у зв`язку з працевлаштуванням на роботу за посадою: водій вантажівки, яка перевищує 3,5 т з 2 березня по 20 червня 2021 року, за місцем виконання роботи 62-020, Великопольське воєводство, Познанський повіт, місцевість АДРЕСА_1 . Заява була мотивована тим, що працевлаштування за кордоном - це необхідність заробітку коштів для підтримки непрацездатних батьків та малолітньої доньки через відсутність можливості працевлаштування в Україні. До заяви позивачем були додані документи у відповідності до розділу V Наказу Міністерства юстиції України №272/5 від 29.01.2019 «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально - виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі». Проте, 04.03.2021, постановою Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його зави. Вважаючи, що відповідачем безпідставно відмовлено у погодженні на виїзд з України з формальних причин, а саме не надання довідки з місця роботи на території України про відрядження за кордон/необхідності виїзду за кордон, у зв`язку з трудовою діяльністю на території України, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 02.04.2021 р. відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.

14.04.2021, ухвалено розгляд справи №540/1280/21 проводити в режимі відеоконференції.

28.04.2021, у судовому засіданні оголошено перерву до 12.05.2021 о 10:30 год.

12.05.2021 у судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

12.05.2021 у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позов та зазначив наступне. Відповідно до вироку Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 26.08.2020 позивача засуджено за ч. 2 ст.369-2 КК України, та призначено йому покарання з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та здійсненням призову на військову службу строком два роки. Відповідно до ч. 2 ст. 34 КВК України засудженому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України. Відповідно до Порядку №272/5, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №272/5 від 29.01.2019, для отримання погодження на виїзд з України засуджені до ЗЗПД подають до уповноваженого органу з питань пробації заяву про погодження на виїзд та долучають підтвердні документи про необхідність виїзду з України (відповідний наказ Міністерства охорони здоров`я України про направлення на лікування за кордон або лист - підтвердження закордонного лікувального закладу про згоду прийняти особу на лікування або обстеження, копія довідки про смерть або копія висновку лікаря про хворобу близьких родичів, довідка з місця з роботи про необхідність виїзду за кордон, копія довідки про вступ до навчального закладу, місцезнаходження якого за кордоном тощо). Також, у заяві засуджена особа зазначає термін, на який вона планує виїхати за кордон та зобов`язується у разі погодження на виїзд з України повідомити уповноважений орган з питань пробації про прибуття в Україну наступного дня після спливу зазначеного терміну. Крім цього зазначив, що п.2 розділу V Порядку зобов`язує уповноважений орган з питань пробації погодити виїзд з України особам, визначеним у п. 1 цього розділу. Дана норма є імперативною для працівників уповноважених органів з питань пробації, за умови надання необхідних підтверджуючих документів і цей перелік випадків, у яких уповноважений орган з питань пробації зобов`язаний засудженому погодити на виїзд з України, є вичерпним. Відповідно до поданої, 01.03.2021, заяви позивачем про надання дозволу на виїзд за межі України, зазначено причину виїзду - працевлаштування. До заяви також були додані документи, що підтверджують бажання позивача отримати погодження на виїзд за межі України. Однак, у зв`язку з тим, що працевлаштування не входить до переліку випадків, який передбачений у п.2 розділу V Порядку, а також ненадання підтвердних документів, зазначених у п.1 розділу V Порядку, позивачу було відмовлено у погодженні на виїзд з України та винесено постанову від 04.03.2021 про відмову у погодженні на виїзд з України позивачу. Також, при прийнятті рішення враховані роз`яснення щодо погодження уповноваженим органом з питань пробації виїзду за межі України засудженої особи, викладені у листі Державної установи «Центр пробації» від 31.05.2019 за №2021/1/ЯН-19. Так, питання погодження виїзду з України, у випадках направлення у відрядження з місця роботи, розглядається стосовно осіб, які офіційно працевлаштовані та надали про це відповідну довідку з місця роботи на офіційному бланку підприємства або із зазначенням реквізитів підприємства. Рекомендовано також витребувати з місця роботи засудженої особи її посадові інструкції для підтвердження інформації про те, що до повноважень цієї особи за посадою належить відрядження за кордон. У випадках направлення у відрядження з місця роботи, засуджений до уповноваженого органу з питань пробації повинен надати довідку з місця роботи про необхідність виїзду за кордон, а також копію наказу або розпорядження про службове відрядження за кордон. Також у відповідача виникли сумніви щодо повернення позивача на територію України, оскільки відповідно до заяви про доручення виконання роботи іноземцю, визначено період роботи з15.03.2021 по 10.09.2021, однак у заяві позивач вказав дату повернення 20.06.2021. Вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 26.08.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200,00 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 34000,00 грн. з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та здійсненням призову на військову службу строком два роки. Відповідно до п.2 ст. 34 КВК України, засудженому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

01.03.2021, позивач звернувся до Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області із заявою, в якій просив погодити виїзд за кордон до Республіки Польща у зв`язку з працевлаштуванням на роботу за посадою: водій вантажівки, яка перевищує 3,5 т з 2 березня по 20 червня 2021 року, за місцем виконання роботи 62-020, Великопольське воєводство, Познанський повіт, місцевість АДРЕСА_1 .

Заява була мотивована тим, що працевлаштування за кордоном - це необхідність заробітку коштів для підтримки непрацездатних батьків та малолітньої доньки через відсутність можливості працевлаштування в Україні.

До заяви позивачем було додано копії: закордонного паспорту, водійського посвідчення, заяву про доручення виконання роботи іноземцю на польській мові та переклад відповідної заяви на українську мову, який виконано перекладачем Ярцевою Н.В., завіреної нотаріально приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. за реєстраційним номером №543, згідно ст.31 ЗУ «Про нотаріат».

04.03.2021, постановою Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області Лебідь О.М. було відмовлено у задоволенні його зави.

Підставою для відмови слугувало те, що засудженим ОСОБА_1 не надано довідку з місця роботи на території України про відрядження за кордон/необхідності виїзду за кордон, у зв`язку трудовою діяльністю на території України.

Вважаючи, що відповідачем безпідставно відмовлено у погодженні на виїзд з України з формальних причин, а саме не надання довідки з місця роботи на території України про відрядження за кордон/необхідності виїзду за кордон, у зв`язку з трудовою діяльністю на території України, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, статтею 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 12 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з положеннями статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, та це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Приписами статті 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 6 зазначеного Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 26.08.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200,00 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 34000,00 грн. з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та здійсненням призову на військову службу строком два роки.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивача взято на облік до Нововоронцовського районного сектору філії "Центр пробації" в Херсонській області.

Також, відповідно до підписки засудженого ОСОБА_1 , враховуючи вимоги п.2 ст. 34 КВК України, забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 №272/5 затверджено Порядок здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, який визначає організацію здійснення уповноваженим органом з питань пробації наглядових та соціально-виховних заходів до засуджених до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, засуджених, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено більш м`яким покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, засуджених осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, звільнених від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, а також організацію роботи уповноваженого органу з питань пробації щодо направлення осіб, засуджених до покарання у виді обмеження волі, до виправних центрів (далі Порядок №272/5).

Метою наглядових та соціально-виховних заходів є забезпечення безпеки суспільства шляхом виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

Пунктами 1, 2, 3 Розділу V Порядку №272/5 визначено порядок погодження на виїзд з України засуджених осіб.

Так, для отримання погодження на виїзд з України засуджені до ЗЗПД, ГР, ВР, звільнені з випробуванням, на яких судом покладено обов`язок не виїжджати з України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, подають до уповноваженого органу з питань пробації заяву про погодження на виїзд та долучають підтвердні документи про необхідність виїзду з України (відповідний наказ Міністерства охорони здоров`я України про направлення на лікування за кордон або лист-підтвердження закордонного лікувального закладу про згоду прийняти особу на лікування або обстеження, копія довідки про смерть або копія висновку лікаря про хворобу близьких родичів, довідка з місця роботи про необхідність виїзду за кордон, копія довідки про вступ до навчального закладу, місцезнаходження якого за кордоном тощо). Якщо підтвердні документи викладені іноземною мовою, засуджена особа повинна надати переклад цих документів, здійснений суб`єктом господарювання, який має право на надання послуг перекладу.

Заява про погодження на виїзд з України розглядається уповноваженим органом з питань пробації не більше п`яти днів.

У заяві засуджена особа зазначає термін, на який вона планує виїхати за кордон, та зобов`язується у разі погодження на виїзд з України повідомити уповноважений орган з питань пробації про прибуття в Україну наступного дня після спливу зазначеного терміну.

За результатами розгляду заяви про погодження на виїзд уповноваженим органом з питань пробації виноситься постанова про погодження на виїзд з України засудженої особи (відмову у погодженні) за формою, наведеною в додатку 25 до цього Порядку.

Про погодження (відмову у погодженні) на виїзд з України уповноважений орган з питань пробації інформує осіб, визначених у цьому пункті, у день винесення відповідної постанови.

Матеріали, що стосуються погодження на виїзд з України, долучаються до особової справи.

Уповноважений орган з питань пробації погоджує виїзд з України особам, визначеним у пункті 1 цього розділу, у випадках направлення їх у відрядження з місця роботи, навчання за кордоном, потреби проходження курсу лікування або обстеження, у разі смерті або хвороби близьких родичів чи членів сім`ї, що загрожує життю хворих.

У день винесення постанови про погодження на виїзд з України уповноважений орган з питань пробації інформує територіальний орган Національної поліції України за місцем розташування уповноваженого органу з питань пробації про надання дозволу на виїзд з України.

Підставою для відмови у погодженні на виїзд з України є ненадання підтвердних документів, зазначених у пункті 1 цього розділу.

Як встановлено судом, відповідно до поданої заяви від 01.03.2021 про надання дозволу на виїзд за межі України, зазначено підставу виїзду - працевлаштування.

Проте, у зв`язку з тим, що така підстава як працевлаштування не входить до переліку випадків, які передбачені пунктом 2 Розділу V Порядку №272/5, суд вважає, що позивачу правомірно відмовлено у погодженні на виїзд за межі України.

Одночасно, суд зазначає, що належною підставою для виїзду за кордон є довідка з місця роботи про необхідність виїзду за межі України, що у даному випадку не є тотожною заяві про доручення виконання роботи іноземцю, яка була подана позивачем.

Суд зауважує, що жодних додаткових доказів на спростування вказаних обставин позивачем у ході розгляду даної справи суду не надано та не наведено, а матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача на відсутність можливості працевлаштування в Україні та отримання заробітку тому, що відповідно до вироку його позбавлено права обіймати посади пов`язані з організацією та здійсненням призову на військову службу строком два роки суд не приймає до уваги, оскільки вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 26.08.2020, ОСОБА_1 , будь - яких інших обмежень щодо роду працевлаштування не встановлено.

Натомість, статтею 34 Кримінально-виконавчого кодексу України визначені обов`язки засуджених до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Згідно з частиною 2 цієї статті прямо передбачено, що засудженому забороняється без погодження з уповноваженим органом з питань пробації виїжджати за межі України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 195, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17 травня 2021 р.

Суддя І.І. Войтович

кат. 102090000