Справа № 160/1964/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року Справа № 160/1964/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати надбавку до пенсії у розмірі 70% від надбавки за особливі заслуги перед Україною, яку отримував померлий чоловік ОСОБА_2 , 1964 р.н., з 1 грудня 2020 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.2009 року № 1309 «Про встановлення доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною» за особливі заслуги громадян перед Україною померлого годувальника з грудня 2020 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що листом №0400-010307-8/112335 від 25.11.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено ОСОБА_1 , що при перевірці пенсійної справи виявлений факт безпідставної виплати пенсії за особливі заслуги перед Україною чоловіка позивача ОСОБА_2 , оскільки, позивач не досягла встановленого пенсійного віку та розмір її пенсії буде переглянуто з 01.12.2020 року.
Ухвалою суду від 11.02.2021 року, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
04.03.2021 року, заперечуючи проти позову, представником відповідача надано на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 22.09.2017 та отримує пенсію, призначену відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки її померлий чоловік мав захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (інвалід війни).
Відповідач зазначає, що оскільки позивач 20.10.1964 року народження, то законодавством не передбачено встановлення надбавки за особливі заслуги у разі втрати годувальника особі, яка не має інвалідності або пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 22.09.2017 року та отримує пенсію призначену відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки її померлий чоловік мав захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (інвалід війни).
Між позивачем та ОСОБА_2 12.11.2014 року було укладено шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб від 12.11.2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, копія якого наявна в матеріалах справи.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 27.05.2016 року, видане Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, копія якого міститься в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що померлому чоловікові позивача - ОСОБА_2 з 10.06.2008 року було встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною за вислугу років. До призначеної йому пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було встановлено надбавку згідно із Законом України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» в розмірі 30 % від прожиткового мінімуму визначеного для осіб, які втратили працездатність.
Листом №0400-010307-8/112335 від 25.11.2020 року «Про надання інформації» позивача повідомлено, що при перевірці пенсійної справи позивача було виявлено факт безпідставної виплати пенсії за особливі заслуги перед Україною, так як позивач не досягла встановленого пенсійного віку. Зазначено, що розмір пенсії позивача з 01.12.2020 було переглянуто.
14.12.2020 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання надбавки до розміру пенсії, згідно Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».
Зазначено, що Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» №1767 передбачає встановлення пенсій за особливі заслуги громадянам, які мають значні заслуги у різних сферах діяльності або значні досягнення.
Відповідно до ст. 6 Закону №1767, у разі смерті особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги непрацездатні члені сім`ї померлого, зазначені в ст. 36 Закону №1058, мають право на встановлення надбавки до пенсії.
Згідно з п.п.1 п. 2 ст. 36 Закону України №1058-VI непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а саме, 60 років.
Таким чином, позивача повідомлено, що право на надбавку до розміру пенсії за особливі заслуги, як член сім`ї померлого годувальника, позивач матиме після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України №1058-VI.
Позивач, вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними та такими, що порушують її права на належне пенсійне забезпечення, а тому, звернулася до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Встановлення громадянам, які мають значні заслуги у сфері державної, громадської або господарської діяльності, досягнення у галузі науки, культури, освіти, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту тощо, пенсій за особливі заслуги перед Україною передбачено Законом України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» №1767-III від 01.06.2000 року.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються громадянам України: Героям України, особам, нагородженим орденом Героїв Небесної Сотні, Героям Радянського Союзу, Героям Соціалістичної Праці, особам, нагородженим орденом Леніна, орденом Слави трьох ступенів, орденом Трудової Слави трьох ступенів, чотирма і більше медалями «За відвагу», чотирма і більше орденами України та колишнього Союзу РСР, повним кавалерам ордена «За службу Родине в Вооруженных Силах СССР», особам, відзначеним почесним званням України, колишніх Союзу РСР та Української РСР «народний».
Відповідно до довідки Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 11.10.2017 року № 7/230/8, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 , 1964 року народження, є вдовою померлого прапорщика у запасі ОСОБА_2 , 1964 р.н., який проходив військову службу в Збройних силах в періоди з 11.11.1982 року по 06.12.1984 року та з 30.11.1985 року по 31.08.1991 року.
В період проходження військової служби з 27.07.1986 року по 14.09.1986 року виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС у складі 216 гв. танкового полку на посаді старшини батальйону.
З 01.07.1987 року по 02.12.1987 року при проходженні військової служби в Демократичній Республіці Афганістан у складі 191 ОМСП приймав безпосередню участь в бойових діях. 24.11.1987 року отримав вогнепальне осколкове поранення.
По день смерті (26.05.2016 року) отримував пенсію по інвалідності по лінії Міністерства оборони України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Нагороджений орденом «Красная Звезда» за виконання завдань Уряду по наданню інтернаціональної допомоги Республіці Афганістан (Указ Президії Верховної Ради СРСР від 05.05.1988 року).
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» у разі смерті особи, яка мала право на пенсію за особливі заслуги відповідно до статті 1 цього Закону, непрацездатні члени сім`ї померлого, зазначені в статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника), мають право на встановлення надбавки до пенсії у таких розмірах: за наявності одного непрацездатного члена сім`ї - 70 відсотків, двох і більше - 90 відсотків надбавки до пенсії померлого годувальника або надбавки до пенсії, що могла бути йому встановлена.
Відповідно до 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII, який набув чинності 11.10.2017 року, Закон України № 1058 було доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».
Відповідно до п. 4 ст. 115 Закону № 1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Згідно до п. 1 ч. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до ст. 1.Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначення термінів зокрема визначено - непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Разом з тим, суд зазначає, що на момент призначення позивачу пенсії 22.09.2017 року, діяла редакція Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 06.02.2017 року.
Відповідно до ст. 1 вказаної редакції Закону № 1058, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.
Тобто, позивачу було призначено надбавку до пенсії за особливі заслуги перед Україною померлого годувальника відповідно до норм чинного на той час Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що зміни, внесені до законодавства щодо віку осіб, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058 після призначення пенсії такій особі, не поширюються на правовідносини щодо перерахунку вже призначеної пенсії. Адже, призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Необхідно звернути увагу на те, що у рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте, ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).
Щодо соціальних виплат ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зняття надбавки до пенсії позивачу, яка нараховувалася за особливі заслуги громадян перед Україною померлого годувальника є протиправними та зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати надбавку до пенсії у розмірі 70% від надбавки за особливі заслуги перед Україною, яку отримував померлий чоловік ОСОБА_2 , 1964 р.н., з 1 грудня 2020 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 02.12.2009 року № 1309 «Про встановлення доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною» за особливі заслуги громадян перед Україною померлого годувальника з грудня 2020 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.05.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька