Справа № 520/1851/21
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р. Справа № 520/1851/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Головного управління ДПС у Харківській області та Головного управління ДФС в Харківській області, які полягають у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані за 2000 - 2002 роки відпустки при звільненні;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області та Головне управління ДФС в Харківській області виплатити позивачу проіндексовану суму грошової компенсації за невикористані у 2008 році звільнення відпустки за 2000 - 2002 роки.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом № 310-0 від 17.07.2000 року звільнено в запас Збройних сил по ст. 64 п. "Д"/у зв`язку зі службовою невідповідністю підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , який рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 березня 2002 року по справі № 22-А-365 визнано незаконним та поновлено його в органах податкової міліції. Наказом голови ДПА в Харківській області № 232-о від 29.04.2003 року позивача було поновлено з 19.04.2003 року в органах податкової поліції. Наказом голови ДПА в Харківській області №550-о від 09.10.2008 року позивача звільнено з органів податкової поліції. Проте, позивач не використовував відпустки у період 2000 - 2002 роки, що свідчить про наявність підстав для виплати грошової компенсації за невикористані у 2008 році звільнення відпустки за 2000 - 2002 роки.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по даній справі відповідно до статті 262 КАС України. Запропоновано відповідачам надати до суду відзив на позов.

Представником відповідача, Головного управління ДПС у Харківській області, надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що ГУ ДФС в Харківській області продовжує здійснювати свої повноваження у сфері, що стосується відання податкової міліції, до передачі таких повноважень територіальним органам центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У зв`язку з внесеними змінами до постанови № 537 наказом Державної фіскальної служби України від 28.12.2019 № 804 введено в дію структуру територіальних органів ДФС, до якої включено, зокрема, оперативне управління, слідче управління фінансових розслідувань, підрозділи фінансово-бухгалтерського та кадрового забезпечення. Тому ГУ ДПС в Харківській області не є правонаступником ГУ ДФС в Харківській області у сферах, що відносяться до відання податкової міліції, а отже не може відповідати за позовними вимогами в частині правовідносин з колишніми працівниками податкової міліції, зважаючи на що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених до ГУ ДПС в Харківській області.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач не довів обґрунтованість своїх заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, позивача звільняв та поновляв на державну службу наказами ДПА в Харківській області, правонаступником якої є саме ГУ ДПС в Харківській області.

Представником відповідача, Головного управління ДФС у Харківській області, також надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що нарахування відпусток або компенсацій за невикористану відпустку здійснюється згідно наказів ГУ ДФС області, за номенклатурою термін зберігання зазначених наказів на відпустки складає 5 років. Відповідними актами зазначені накази були знищені. Розрахункові листки ОСОБА_1 що входять до документів особового складу Головного управління ДПС у Харківській області за період 1990-2008 років передано до КП «Міський архів». Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 по справі №520/9083/19 встановлено, що наказом ДПА у Харківській області від 09.10.2008 №550-о визначено, що відпустка за 2008 рік використана позивачем повністю.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві, додатково зазначивши, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 по справі №520/9083/19 не має жодного відношення до періоду виникнення спірних правовідносин за спірні 2000 - 2002 роки. Отже відповідачем не надано до суду жодного доказу відсутності підстав для перерахунку та виплати несплаченої компенсації за невикористані ним відпустки за спірні роки (2000 - 2002 р.р.), а також не повідомлено суду про використання ним щорічної відпустки за вказані роки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що з 20.12.1996 року позивач - ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції Державної податкової адміністрації Харківської області.

Наказом № 310-0 від 17.07.2000 року звільнено в запас Збройних сил підполковника податкової міліції ОСОБА_1 .

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 березня 2002 року по справі № 22-А-365 визнано незаконним наказ № 310-0 від 17.07.2000 року про звільнення в запас Збройних сил по ст. 64 п. "Д"/у зв`язку зі службовою невідповідністю підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , поновлено позивача в органах податкової міліції. Також рішення суду зобов`язано Державну податкову адміністрацію Харківської області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в сумі 9 301,33 грн.

На виконання ухвали суду від 08.04.2021 року по даній справі представником Головного управління ДФС в Харківській області надано до суду інформаційний лист (Вих. №918/9/20/97-08-54 від 16.04.2021 року) з доданими до нього документами, в якому зазначено, що на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 07 березня 2002 року по справі №22-А-365, наказом ДПА в Харківській області від 01.04.2002 року № 160-о наказ № 310-0 від 17.07.2000 року відмінено та вважати ОСОБА_1 таким, що перебуває в розпорядженні ДПА у Харківській області.

Наказом голови ДПА в Харківській області № 232-о від 29.04.2003 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні ДПА у Харківській області, призначено на посаду начальника відділу тилового забезпечення УПМ ДПА в Харківській області. Підстава: рапорт ОСОБА_1 , лист ДПА України № 6034/7/14-0017 від 14.04.2003 року.

Наказом голови ДПА в Харківській області №550-о від 09.10.2008 року ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні ДПА у Харківській області, з 04.03.2008 року звільнено з органів податкової поліції.

В позовній заяві позивач зазначив, що не використовував щорічну основну відпустку за період 2000 - 2002 роки, що свідчить про наявність підстав для виплати йому грошової компенсації за невикористану ним щорічну основну відпустку за вказані вище роки.

В інформаційному листі (Вих. №918/9/20/97-08-54 від 16.04.2021 року), наданим на виконання ухвали суду від 08.04.2021 року, Головним управлінням ДФС в Харківській області також зазначено, що відповідними актами знищено накази Головного управління про нарахування відпусток або компенсацій за невикористані відпустки, термін зберігання яких складає 5 років. Крім того, розрахункові листки ОСОБА_1 що входять до документів особового складу Головного управління ДПС у Харківській області за період 1990-2008 років передано до КП «Міський архів». Отже надати витребувану інформацію стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2000 - 2002 роки, не вбачається можливим.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 №509-XII (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з органів податкової служби у 2008 р.; далі - Закон № 509-XII), посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 509-XII, особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом голови ДПА в Харківській області №550-о від 09.10.2008 року ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні ДПА у Харківській області, з 04.03.2008 року звільнено з органів податкової поліції. Вислуга років на день звільнення складає 31 рік 00 місяців 27 днів.

В наказі зазначено, що відпустка за 2008 рік позивачем використана повністю.

У позовній заяві позивач зазначив що не використовував щорічну основну відпустку за 2000 - 2002 роки. При цьому грошової компенсації за невикористану ним щорічну основну відпустку за вказані вище роки також не отримував.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 07 лютого 2001 року №43 затверджено Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обов`язків (посади), особам, підданим арешту, та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі (далі - Положення №43).

Відповідно до пункту 5 Положення №43 особам начальницького складу податкової міліції, які увільнені із займаних посад і перебувають у розпорядженні, не використали чергової відпустки, або щодо яких зупинено вирішення питання про їхнє подальше використання на службі, як правило, має надаватися невикористана чергова відпустка. За час чергової відпустки грошове утримання їм виплачується в розмірі, установленому за основною посадою на день зарахування в розпорядження, у порядку, визначеному чинним законодавством.

Частиною першою статті 27 Закону № 509-XII передбачено, що форми і розміри матеріального забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, їх права і обов`язки, визначено Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача з органів податкової служби у 2008 р.; далі - Положення №114).

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ УРСР і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством (п.1 розділу 1 Положення №114).

Пунктом 49 вказаного вище Положення №114 встановлено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням. Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

Відповідно до п. 51 Положення №114, тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ УРСР, і передбачається тим, які мають вислугу:

менше 10 років - 30 діб щорічно;

від 10 до 15 років - 35 діб щорічно;

від 15 до 20 років - 40 діб щорічно;

від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

За рішенням Міністра внутрішніх справ УРСР у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.

Згідно підпункту "Б" пункту 62 вказаного Положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно із пунктом 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Таким чином, у спірному випадку, невикористані позивачем за 2000 - 2002 роки є в розумінні статті 4 Закону України № 504/96-ВР щорічними відпустками.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Також необхідно зауважити, що норма, яка зафіксована у пункті 56 Положення № 114 є також бланкетною, якою законодавець знову відсилає до законодавства, який регулює питання виплати грошової компенсації за невикористану відпустку. Таким чином судом резюмується, що Положення № 114 питання виплати грошової компенсації за невикористану відпустку не регулює.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, що ухвалене у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання нормами Положення №114 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з органів внутрішніх справ за минулі роки, то при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України № 504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини.

Так, у відповідності до статті 24 частини 1 Закону України № 504/96-ВР та статті 83 частини 1 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення працівників податкової міліції їм виплачується компенсація за всі, без винятків, невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Як зазначалося судом вище, що підтверджено матеріалами справи, відповідачем під час звільнення позивача не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні чергових відпусток за спірні 2000 - 2002 роки. А відтак, у відповідності до статті 24 частини 1 Закону України № 504/96-ВР та статті 83 частини 1 КЗпП України, позивач має право на грошову компенсацію за невикористані ним дні чергової відпустки за спірний період.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір необхідно врахувати до спірних правовідносин останню правову позицію Верховного суду щодо розгляду подібних спірних правовідносинах, викладену постанові від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, правова позиція відповідачів зі спірних питань є помилковою, такою що не відповідає змісту вищенаведених законодавчих норм, які регулюють спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини.

Оскільки податковим органом не надано доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2000 - 2002 роки, а також використання ОСОБА_1 вказаної відпустки, отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги позивач одночасно пред`явив до обох відповідачів - Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДФС в Харківській області.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2018 року №1200, Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" затверджено утворення як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне управління ДПС у Харківській області.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено реорганізування деяких територіальних органів Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Головне управління ДФС у Харківській області реорганізовано шляхом приєднання Головного управління ДПС у Харківській області.

Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Наказом Державної податкової служби України № 14 від 12.07.2019 затверджено положення про територіальні органи ДПС, та відповідно до Положення, передбачено, що ГУ ДПС є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Харківській області.Згідно наказу № 18 Головного управління ДПС у Харківській області від 29.08.2019, розпочато виконання ГУ ДПС у Харківській області функцій і повноважень ГУ ДФС у Харківській області, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, з державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інше.

Разом з цим, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України на час розгляду поданого клопотання юридичну особу - Головне управління ДФС у Харківській області () не припинено, як юридичну особу, яка станом на 19.05.2021 року знаходиться в стані при припинення.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" до вищевказаної постанови Уряду внесено зміни, а саме:

- пункт 3 після слів "Державної податкової служби" доповнено словами "та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України";

- доповнено постанову пунктом 4 такого змісту: "Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності".

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 п. 2 постанови від 18 грудня 2018 року № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" доповнено абзацом наступного змісту: "Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, притягнення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України".

Оскільки на час вирішення справи підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження, то суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Головного управління ДФС в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2000 - 2002 роки.

Зважаючи на що, позовні вимоги пред`явлені до Головного управління ДПС у Харківській області, не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що здійснення розрахунків сум грошової компенсації за невикористані відпустки за 2000 - 2002 роки відноситься до компетенції Головного управління ДФС в Харківській області.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання податкового органу виплатити ОСОБА_1 індексацію грошової компенсації за невикористані щорічні основні відпустки за 2000 - 2002 роки, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Відповідно до положень статі 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають.

Отже, індексація грошових доходів здійснюється у випадку, якщо такі доходи є регулярними та не мають разового характеру.

Зважаючи на те, що чергова відпустка працівникам податкової міліції надається на рік, тривалість якої залежить від вислуги років (пункти 49, 51 Положення № 114), відповідно виплата компенсації невикористаних відпусток за відповідні періоди (в даному випадку за 2000 - 2002 роки) носить разовий характер та повинна виплачуватися раз на рік, тому відсутні підстави для нарахування та виплати індексації на грошову компенсацію невикористаної чергової відпустки за спірні періоди.

З огляду на що, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання податкового органу виплатити ОСОБА_1 проіндексовану суму грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2000 - 2002 роки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких підстав адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057), Головного управління ДПС у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2000 - 2002 роки при звільненні у 2008 році.

Зобов`язати Головне управління ДФС в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористані дні чергової відпустки за 2000 - 2002 роки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.