Справа № 200/2764/21-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р. Справа№200/2764/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення № 83 від 20.03.2020, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

16 березня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 83 від 25 листопада 2020 року про перерахунок пенсії позивача;

- зобов`язати відповідача відновити з 01 вересня 2020 року виплату позивачеві пенсії за віком у раніше призначеному розмірі відповідно до рішення № 83 від 20 березня 2020 року, розрахованому з урахуванням довідки про заробітну плату від 19 серпня 2019 року № 17-200, виплативши різницю з урахуванням виплачених сум.

Позов обґрунтований тим, що позивач є отримувачем пенсії за віком. Пенсія йому розрахована відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058, з урахуванням статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788.

Проте, зазначає позивач, з 01 жовтня 2019 року відповідачем було перераховано призначену йому пенсію за віком з урахуванням довідки про заробітну плату від 19 серпня 2019 року №17-200, виданої філією «17 автобусний парк» державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» та Акту документальної перевірки від 18.09.2019 №193.

Позивач зазначає, що пенсію у розмірі, визначеному відповідно до рішення № 83 від 20 березня 2020 року позивач отримував до 31 серпня 2020 включно. З 01 вересня 2020 року за рішенням відповідача розмір призначеної позивачеві пенсії зменшено з 13 600,05 грн. до 5 709,89 грн.

Позивач також відзначив, що відповідно до рішення відповідача від 20 березня 2020 року з 01 жовтня 2019 року розмір пенсії позивачу розраховано із середньомісячного заробітку 39 902,74 грн, розрахованого за період з 01 липня 2000 по 31 березня 2019 року із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 2,70693. При розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії враховано суму коефіцієнтів заробітної плати за період з липня 2000 року по березень 2019 року включно, що склала 408.83616.

Поряд з цим, позивач також зазначає, що як вбачається із листа від 26 лютого 2021 року, наданого відповідачем на адвокатський запит його представника від 19 лютого 2021 року, причиною зменшення йому з 01 вересня 2020 року розміру призначеної пенсії стало ухвалення відповідачем рішення № 83 від 25 листопада 2020 року відповідно до якого позивачу з 01 вересня 2020 року розмір пенсії розраховано із середньомісячного заробітку 16 752,89 грн., розрахованого за період з 01 липня 2000 року по 31 березня 2019 року із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати - 2,70693. При розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії враховано суму коефіцієнтів заробітної плати за період з липня 2000 року по березень 2019 року включно, що склала 408.83616.

Таким чином, на переконання позивача, причиною зменшення розміру призначеної йому пенсії стало зменшення суми коефіцієнтів заробітної плати з 1018.68481 до 408.83616 внаслідок чого зменшився індивідуальний коефіцієнт заробітної плати з 6,44748 до 2,70693.

Позивач також звертає увагу суду на той факт, що причиною зменшення суми коефіцієнтів заробітної плати з показника «1018.68481» до «408.83616» стало неврахування відповідачем під час перерахунку призначеної позивачу пенсії заробітної плати отриманої позивачем за період з травня 2003 року по грудень 2011 року включно, а також за період з жовтня по грудень 2013 року включно. Внаслідок такого неврахування отриманої позивачем за вказані вище періоди його роботи заробітної плати до суми коефіцієнтів заробітної плати не увійшли раніше розраховані відповідачем коефіцієнти, у тому числі: за 2004 рік - 59.92576; за 2005 рік 61.92861; за 2006 рік 59.49698; за 2007 рік 77.76216; за 2008 рік 5.88332; за 2009 рік - 68.54794; за 2010 рік 74.47131; за 2011 рік 69.43823;

а також зменшено коефіцієнти заробітної плати: за 2003 рік - з 54.78847 до 3.24646; за 2013 рік - з 73.06350 до 53.77149.

Прийняте відповідачем рішення від 25 листопада 2020 року, яким зменшено розмір його пенсії, позивач вважає протиправним та таким, що грубо порушує його право на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Зі змісту наданого відповідачем відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 вбачається, що позивачеві призначена пенсія згідно пункту 8 частини другої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 з 21 квітня 2019 року. 17 березня 2020 позивач звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі згідно довідки від 19 серпня 2019 року № 17-200, виданою філією «17 автобусний парк» Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» та акту документальної перевірки від 18 вересня 2019 року №193.

Відповідач зазначає, що позивачу проведено перерахунок пенсії згідно з наданими документами з 01 жовтня 2019 року. Для обчислення пенсії заробіток враховано за періоди з 01 липня 2000 року по 31 березня 2019 року, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 6,44748, середньомісячний заробіток - 39902,74 грн. (6188,89 грн. - середній заробіток за 2016 - 2018 роки*6,44748). Розмір пенсії після перерахунку склав 13600,05 грн.

Також зазначає, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 19 липня 2019 року № 13545/0/2-19/54 зарахування До страхового стажу з 01 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи, необхідно здійснювати за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.

З метою підтвердження інформації про сплату страхових внесків на позивача «17 автобусним парком» філією Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» 01 вересня 2020 року відповідачем направлено запит № 0531-04-8/6531 до Державної установи - відділення ПФР по м. Москві та Московській області.

Відповідач вказує на те, що позивачу проведено перерахунок пенсії з 01 вересня 2020 року на підставі отриманої інформації про підтвердження сплати внесків за періоди з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2013 року та з 01 січня 2014 року по 31 березня 2019 року. Для обчислення пенсії заробіток враховано за періоди з 01 липня 2000 року по 31 березня 2019 року, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 2,70693. Середньомісячний заробіток - 16752,89 грн. (6188,89 грн. - середній заробіток за 2016- 2018 роки*2,70693). Розмір пенсії позивача після перерахунку склав 5709,89 грн.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що згідно акту документальної перевірки від 18 вересня 2019 року № 193 до 01 січня 2012 року громадяни України не являлись застрахованими особами та внески в державні фонди не провадились. На підставі чого до перерахунку пенсії враховані суми заробітної плати, що отримані за період роботи у Російській Федерації тільки з 01 січня 2012 року.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що оскільки ним не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

На підставі наведеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У своїй відповіді на відзив Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області позивач зазначив про те, що листи Мінсоцполітики України не відносяться до законів та нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення, а відтак Відповідач не може на них посилатися, як на підставу прийняття рішення про перерахунок раніше призначеної пенси.

Також відзначив, що відповідачем не заперечується розповсюдження на правовідносини, що склалися з приводу призначення Позивачу пенсії та визначення її розміру положень Угоди про гарантії прав громадян держав- учасників СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, стороною якої є Україна, відповідно до пункту 6 якої розрахунок пенсії здійснюється із заробітку (доходу) за період роботи, що зараховується у трудовий стаж.

На думку позивача, дана угода не пов`язує врахування заробітку для призначення пенсії із сплатою страхових внесків;

Крім того позивач відзначає, що як вбачається з акту перевірки від 18 вересня 2019 року № 193 в якому, поряд з іншим зазначено про те, що при перевірці обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату від 19 серпня 2019 року № 17-200 по заробітній платі позивачу, за період роботи з травня 2003 року по травень 2019 року у філії «17 автобусний парк» державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» розбіжностей не встановлено, відомості є достовірними.

Крім цього, також зазначає, що у вказаному акті перевірки від 18 вересня 2019 року № 193, до 01 січня 2012 року за іноземних працівників, відповідно до діючого на території РФ законодавства, підприємства самостійно сплачувало єдиний соціальний податок. У подальшому з 01 січня 2012 року вказані працівники у зв`язку зі змінами у законодавстві підлягали пенсійному страхуванню. При цьому, звертає увагу суду позивач, відповідальність за достовірність відомостей персоніфікованого обліку у системі обов`язкового пенсійного страхування покладається саме на роботодавця.

Доводи відповідача, що наведені у відзиві на його позов, позивач вважає такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам даної адміністративної справи, а тому просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серія: НОМЕР_1 (а.с. 9-10).

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області та отримує пенсію за віком, яка призначена йому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21 квітня 2019 року, що не є спірним питанням даної справи та не заперечується сторонами.

17 березня 2020 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою № 3218, відповідно до якої просив зробити перерахунок раніше призначеної йому пенсії по заробітній платі. До заяви позивачем було додано довідку від 19 серпня 2019 року № 17-200, що видана філією «17 автобусний парк» Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» та акт документальної перевірки від 18 вересня 2019 року № 193 (а.с. 88).

Як свідчить протокол призначення пенсії ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії від 20 березня 2021 року, позивачеві було зроблено перерахунок його пенсії на підставі долучених ним документів до заяви від 17 березня 2021 року, а саме на підставі довідки від 19 серпня 2019 року № 17-200, що видана філією «17 автобусний парк» Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» та акту документальної перевірки від 18 вересня 2019 року № 193.

Так згідно вказаного вище протоколу про перерахунок пенсії, для обчислення пенсії позивача враховано його заробіток за періоди з 01 липня 2000 року по 31 березня 2019 року, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 6, 44748. середньомісячний заробіток 39902,74 грн. (6188, 89 грн. середній заробіток за 2016-2018 роки*6,44748). Розмір пенсії позивача після перерахунку склав 13 600,05 грн. (а.с. 13, 14-15, 84, 85-87).

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області 01 вересня 2020 року було направлено запит № 0531-04-8/6531 до Державної установи відділення ПФР по м. Москві та Московський області з метою підтвердження інформації про сплату страхових внесків на ОСОБА_1 «17 автобусним парком» Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс».

У відповідь на запит Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області Державна установа Головне управління Пенсійного фонду Російської Федерації № 8 по м. Москві та Московській області листом від 29 вересня 2020 року № 208-15-041/4971 надіслало відповідачу відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за періоди з 01 січня 2004 року по 31 травня 2019 року, що надані страхувальником (а.с. 98-104).

На підставі отриманої інформації від Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації № 8 по м. Москві та Московській області, Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, прийнято рішення від 25 листопада 2020 року № 83, відповідно до якого для обчислення пенсії позивача враховано його заробіток за періоди з 01 липня 2000 року по 31 березня 2019 року (а.с. 26,94).

Так, як вбачається із рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 25 листопада 2020 року, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача склав 2,70693. Середньомісячний заробіток склав 16 752,89 грн. (6 188, 89 грн. середній заробіток за 2016 -2018 роки*2,70693). Розмір пенсії позивача після перерахунку склав 5 709,89 грн.

Як зазначив відповідач у відзиві на позов, згідно акту документальної перевірки від 18 вересня 2019 року № 193 до 01 січня 2012 року громадяни України не являлись застрахованими особами та внески в державні фонди не провадились, на підставі чого при перерахунку пенсії позивача були враховані суми заробітної плати, що отримані позивачем за період його роботи у Російській Федерації тільки з 01 січня 2012 року.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , а також вкдадиша до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 05 вересня 2008 року та вкладиша серії НОМЕР_4 від 27 червня 2017 року, що видані на ім`я ОСОБА_1 , позивач, зокрема, з 22 травня 2003 року по 10 травня 2019 року працював у філії «17 автобусний парк» Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» (а.с. 50-72).

Так, довідка від 19 серпня 2019 року № 17-200, що видана Державним унітарним підприємством м. Москви «Мосгортранс» філія «17 автобусний парк» містить відомості про заробіток позивача за період його роботи з 22 травня 2003 року по 31 травня 2019 року на посаді лінійного водія регулярних міських пасажирських маршрутів (а.с. 19-89).

Із акта документальної перевірки відомостей про заробітну плату позивача за період його роботи у Філії 17-й автобусний парк державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» № 193 від 18 вересня 2019 року встановлено, поряд з іншим те, що до 01 січня 2012 року громадяни України не являлись застрахованими особами та внески в державні фонди не провадились (а.с. 17-18, 90-93).

Представником позивача 19 лютого 2021 року за вих. № 58 надіслано на адресу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області адвокатський запит згідно якого останній просив, у зв`язку із істотним зменшенням пенсії позивача за віком, надати інформацію про причини та підстави такого істотного зменшення призначеної позивачеві пенсії (а.с. 11-зв. бік а.с. 11).

У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 19 лютого 2021 року, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області своїм листом від 26 лютого 2021 року № 0531-02-8/4508 сповістило про те, що перерахунок пенсії позивача здійснено на підставі отриманої від Головного управління Пенсійного фонду Російської Федерації № 8 по м. Москві та Московській області інформації про відомості на застраховану особу ОСОБА_1 за період його роботи з 01 липня 2000 року по 31 березня 2019 року (а.с. 12-зв. бік а.с. 12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини 3 статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 ратифікованої Законом № 290/95-ВР від 11.07.1995, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі, також - Закон № 1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, який настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 2 статті 114 Закону № 1058-IV закріплено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Наведені положення статті 114 Закону №1058-IV збігаються із приписам статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надала також - Закон №1788-XII).

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі, також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.10 Порядку, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Відповідно до абзацу 3 статті 3 Федерального закону «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17.12.2001 року № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

Федеральним законом від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що єдиною підставою для неврахування відповідачем сум заробітної плати позивача за період його роботи до 01 січня 2012 року стало не підтвердження Пенсійним фондом Російської Федерації сплати страхових внесків роботодавцем позивача за період з 22 травня 2003 року по 31 грудня 2011 року.

На переконання суду вказана відмова позивачу зроблена з формальних підстав та не містить в собі ніякого нормативного підґрунтя. Так, у листі Пенсійного фонду Російської Федерації, на який посилається відповідач вказано, що питання нарахування страхових внесків в Пенсійний фонд РФ і обов`язок подання роботодавцем даних персоніфікованого обліку залежить від статусу іноземця в період, за який роботодавець звітується в Пенсійний фонд. Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет ПФР виник 01 січня 2012 року. Звітність по вказаній категорії осіб надавалася починаючи зі звітного періоду - 1 квартал 2012 року.

Таким чином, вказаний лист не засвідчує факту несплати страхових внесків за спірний період, а тільки зазначає, що звітність щодо сплати таких внесків, в силу змін до законодавства РФ, розпочата з 01 січня 2012 року.

Окрім цього, відповідачем не надано жодної правової оцінки усім поданим у підтвердження страхового стажу та стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту доказам, які видані роботодавцем позивача та засвідчують як факт особливого характеру роботи , так і сплату усіх необхідних внесків до Пенсійного фонду РФ. Необхідно наголосити, що вказані документи оформлені належним чином, факт підробки чи неналежність вказаних документів відповідачем не доведені.

Так, сплата страхових внесків, як єдина підстава у відмові врахувати суми заробітної плати, що отримані за період роботи у Російській Федерації тільки з 01 січня 2012 року є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 27 березня 2018 року, справа № 208/6680/16-а; від 24 травня 2018 року, справа № 490/12392/16-а; від 20 березня 2019 року, справа № 688/947/17; від 9 вересня 2019 року, справа №242/5448/16-а; від 31 жовтня 2019 року, справа № 235/7373/16.

Отже, неврахування Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області довідки про заробітну плату позивача №17-200 від 19 серпня 2019 року, виданої філією «17 автобусний парк» Державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортранс» (Російська Федерація), є протиправним, а рішення № 83 від 20 березня 2020 року про перерахунок пенсії підлягає скасуванню.

Таким чином, на підставі викладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплачувати позивачу пенсію у раніше встановленому розмірі відповідно до рішення № 83 від 20 березня 2020 року, починаючи з 01 вересня 2020 року та виплатити різницю недоотриманої ним пенсії в результаті проведеного перерахунку.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання до суду даного позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн (а.с. 36).

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі - 908,00 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місце знаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, ) про визнання протиправним та скасування рішення № 83 від 20 березня 2020 року, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місце знаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, ) від 25 листопада 2020 року № 83 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місце знаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, ) виплачувати ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) пенсію за віком у раніше встановленому розмірі відповідно до рішення № 83 від 20 березня 2020 року, починаючи з 01 вересня 2020 року та виплатити різницю недоотриманої ним пенсії в результаті проведеного перерахунку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місце знаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 18 травня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров