Справа № 132/517/21
Суддя: Ставнійчук С. В.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 132/517/21
Провадження № 2-а/132/11/21
Рішення

Іменем України

12 травня 2021 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі

судді Ставнійчук С.В.,

секретаря судового засідання Лисюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАМ № 2680732 від 13.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

встановив:

Позивач звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2020 року інспектором 1 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Жуком С.В. відносно нього була складена постанова серії ЕАМ №2680732 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та накладено адміністративний штраф у розмірі 510,00 грн за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до постанови «13.06.2020 16:20:44 А/Д М-21 297 км, водій керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті смт Стрижавка позначеним дорожнім знаком 5.45 зі швидкістю 105 км/год, чим перевищив швидкість на 55 км/год. Правопорушення зафіксовано приладом TRUCAM000542, чим порушив п. 12.4 ПДР перевищення водіями транспортних засобів обмежень швидкості руху транспортних засобів більш, як на 50 км/год.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав, що в порушення вимог ст.ст. 245, 280, 279, 251,252 КУпАП під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектором не зібрано жодних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Поліцейським порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначену п.п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі , затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395: не досліджено та не оцінено жодних доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, будь-які права, у тому числі передбачені ст. 268 КУпАП позивачу не були роз`яснені. Викладені у постанові обставини не відповідають дійсності, швидкісний режим руху в населеному пункті позивач не порушував. Інспектор при винесенні постанови не врахував вимог закону, не в повному обсязі з`ясував конкретні обставини у справі та без належних доказів визнав його винним у порушенні Правил дорожнього руху України та безпідставно притягнув до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу в розмірі 510 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи заяву тим, що 13.06.2020 року відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн за адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. 18.06.2020 року позивач оскаржив дану постанову, подавши до Калинівського районного суду позов. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 року (справа № 132/1791/20) позов задоволено частково, вищевказану постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано. Непогодившись з цим рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.10.2020 року скасовано з підстав, що органом Національної поліції у дані справі є Департамент патрульної поліції, проте, останній як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді справи судом першої інстанції залучений не був. При цьому суд у своїй постанові вказав, що відмова у задоволенні адміністративного позову , заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача. Повний текст постанови був виготовлений та надісланий позивачу 25.01.2021 року, та отриманий ним в цей самий день. Проте з 28.01.2021 по 12.02.2021 включно позивач перебував на лікуванні у зв`язку з хворобою на CОVID-19, що позбавило його можливості у встановлений законом строк звернутися до суду з позовом вже до належного відповідача. Позовну заяву подав засобами поштового зв`язку 15.02.2021 , що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26.02.2021 ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження у справі та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП за підписом представника Ковальчука Д.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з якого позовні вимоги він не визнає, просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні, оскільки постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 складено за порушення п.12.4 Правил дорожнього руху, і до адміністративної відповідальності він був притягнутий правомірно.

Зазначив, що під час несення служби на автомобільній дорозі М-21 «Виступовичі-Могилів-Подільський» 297 км в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 ПДР України смт Стрижавка 13.06.2020 екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000542) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу Mitsubishi Outlender з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 105 км/ год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 55 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейський підійшов до водія, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» та п. 2.4 «а» ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів, винесено постанову про накладення стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн. Відповідно до фото та відео видно, що правопорушення здійснено в населеному пункті, що вбачається із зазначених географічних координат широти і довготи.

Разом з відзивом відповідач подав клопотання про витребування доказів, а саме зазначив, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувала адміністративна справа №132/1791/20 за тим самим предметом за позовом ОСОБА_1 до УПП у Вінницькій області ДПП про скасування постанови ЕАМ №2680732 від 13.06.2020, під час розгляду якої відповідач подав відзив разом з відеодоказами у справі. Оскільки ОСОБА_1 повторно подав позовну заяву про скасування тієї ж постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, однак Управління патрульної поліції у Вінницькій області не має технічної змоги надати відео з боді-камери інспектора поліції, оскільки строк його зберігання у Секторі зв`язку та телекомунікації обмежений, просив витребувати відеодокази, подані із відзивом до справи №132/1791/20 та дослідити у судовому засіданні і справі № 132/517/21.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 клопотання представника відповідача УПП у Вінницькій області ДПП Ковальчука Д.О. задоволено. Витребувано з канцелярії Калинівського районного суду Вінницької області адміністративну справу №132/1791/20 для дослідження в судовому засіданні відеодоказів, поданих разом з відзивом до справи № 132/1791/20.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду заяву за вх.№ 4557/21 від 11.05.2021 про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у поданому відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки на офіційну електронну адресу, причин неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, - … у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.4 ст.229 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 13 червня 2020 року інспектором 1 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Жуком С.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2680732, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення п.12.4 Правил дорожнього руху України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з вимогами п.12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з частиною третьою статті 122 КУпАП ( в редакції чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч.1,2,3 ст.122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У постанові, що оскаржується зазначено, що 13.06.2020 16:20:44 А/Д М-21 297 км, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті смт Стрижавка позначеним дорожнім знаком 5.45 зі швидкістю 105 км/год, чим перевищив швидкість на 55 км/год. Правопорушення зафіксовано приладом TRUCAM000542, чим порушив п. 12.4 ПДР перевищення водіями транспортних засобів обмежень швидкості руху транспортних засобів більш, як на 50 км/год.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем додано фотознімок, здійснений лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000542, а також відеофайл _U8000_0613_162359.jmf), доданий відповідачем до відзиву у справі № 132/1791/20, яку було витребувано ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 за клопотанням представника відповідача і оглянуто у судовому засіданні (а.с. № 132/1791/20 51).

Як вбачається з фотофіксації події та відеозйомки з приладу TruCam LTI 20/20 ТС000542, що 13.06.2020 швидкість транспортного засобу Mitsubishi Outlender з номерним знаком НОМЕР_1 на автодорозі М-21 297 км о 16:23:59 визначено 105 км/год при максимально дозволеній 50 км/год.

На фотознімку, здійсненому сертифікованим приладом TruСAM LTI 20/20 TCО000542 з відстані 216,9 м, зазначені географічні координати вчинення правопорушення (широта 49?1809.82N, довгота 28?2837.46E), що знаходиться в межах населеного пункту смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18032, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15.01.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №TCО 000542 є придатним до застосування. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ± 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18032 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 №TCО 000542 до застосування.

В оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що швидкість руху вимірювалась приладом TruCam №TCО 000542.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію"(надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки як речові докази наявності або відсутності факту правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

Згідно із п.4 розділ 1 Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має змогу спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Працівник патрульної поліції надав суду фотознімок та відеозапис, здійснений приладом TruCam LTI 20/20 № 000542, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 105 км/год. Крім того, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, інспектор УПП у Вінницькій області ДД Жук С.В., як посадова особа УПП у Вінницькій області, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення, однак доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи суду не надав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279- 279 4 цього Кодексу.

Згідно з п.9-10 розділу III Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави вважати, що законодавством регламентовано чіткий і послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності який, окрім іншого, передбачає обов`язок контролюючого органу забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб`єкта, зокрема право бути завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду його справи, бути присутнім під час її розгляду, надавати пояснення, докази, користуватися правовою допомогою тощо.

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №536/583/17.

Необхідно зауважити, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, у постанові відсутні відомості про пред`явлені позивачу докази вчинення правопорушення, роз`яснення його прав, дотримання інспектором встановленого законом порядку при винесенні постанови серії ЕАМ №2680732 від 13.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП відповідачем не надано.

Суд зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак до суду належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення не надав.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При цьому, в частині позовних вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд зазначає наступне.

Виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.

Згідно приписами ст.222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених частиною 3 статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КупАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (частина 1 статті 283 КупАП).

Відповідно до частини 1 статті 284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1)про накладення адміністративного стягнення; 2)про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 статті 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у статті 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 16.07.2018 у справі № 214/2517/17 та від 13.02.2020 року у справі №201/243/17.

Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2680732 від 13.06.2020 року, винесену інспектором 1 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Жуком С.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 , передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Ставнійчук