Справа № 420/13201/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/13201/20

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В. Дата і місце ухвалення: 02.02.2021р., м. Одеса .
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у виплаті допомоги на поховання пенсіонера - протиправною.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного грошового утримання судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у виплаті їй допомоги на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 є неправомірною, та такою, що призводить до порушення змісту та обсягу її прав і свобод.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову, яка викладена у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.11.2020 року №10292-10068/Я-02/8-1500/20, у виплаті допомоги на поховання пенсіонера.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного грошового утримання судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти по справі нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_2 право на призначення пенсії за віком не реалізував, а правова природа пенсії, яка призначається особі на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та довічного грошового утримання не є тотожною.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , який був суддею у відставці та за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді, яке виплачувалося відповідачем.

Позивачка здійснила поховання свого батька, про що свідчить договір - замовлення від 23.09.2020 року на поховання ОСОБА_2

19.10.2020 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату їй допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_2 в розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував на момент смерті.

Проте, листом від 02.11.2020 року №10292-10068/Я-02/8-1500/20, ГУ ПФУ в Одеській області, відмовило у виплаті такої допомоги на поховання пенсіонера, оскільки така виплата Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена.

Позивачка вважає, що відмова відповідача у виплаті їй допомоги на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 є неправомірною, тому звернулась до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія за віком та щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, а недосконалість чинного національного законодавства не може бути перешкодою для реалізації позивачкою права на отримання передбаченої законом соціальної виплати, якою є допомога на поховання пенсіонера.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктами 8, 11 ч. 5 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ (далі-Закон № 1402-VІІІ), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

Відповідно до ст. 142 Закону № 1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов`язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому, у рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України визначив щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

За змістом наведених норм, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах (в тому числі по інвалідності), є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Отже, правова природа пенсії, яка призначається особі на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та довічного грошового утримання судді не є тотожними.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 право на призначення пенсії за віком на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не реалізував.

У свою чергу, ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання, яке передбачено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", тобто спеціальним Законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на статтю 53 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

На думку позивача, вказані положення не містять застереження щодо виплати особам, які здійснили поховання померлого пенсіонера, який отримував щомісячне довічне грошове утримання, допомоги на поховання пенсіонера у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Втім, суд не погоджується із наведеним, оскільки ОСОБА_2 отримував саме щомісячне довічне грошове утримання судді, відтак гарантії, передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема статтею 53 вказаного Закону, у даному випадку не застосовуються.

Разом з тим, ч. 7 ст. 150 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

Відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" рішенням Ради суддів України № 62 від 16.09.2016 року затверджено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, яким визначено механізм компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці.

Так, згідно із п.п. 4, 6 даного Порядку витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого. Для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі ІІ цього Порядку.

Таким чином, законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для пенсіонерів.

Беручи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що невиплата позивачу допомоги на поховання, яка передбачена ст. 53 вказаного Закону, не свідчить про звуження її прав на соціальні виплати.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та приходить до висновку, що відмова пенсійного органу у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання ОСОБА_2 , який отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці, є правомірною та такою, що вчинена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Відтак, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи та неправильно застосовував норми матеріального права, в наслідок чого, помилково прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки при вирішенні справи суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, а також не правильно застосував норми матеріального права, рішення суду першої інстанції, в порядку ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови - про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дану справу суд першої інстанції правомірно відніс до категорії справ незначної складності та розглянув справу в порядку спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 травня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук