Справа № 500/536/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 500/536/21

20 травня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування припису, акта та постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області, в якій просить:

припис інспектора праці Управління Держпраці у Тернопільській області Бици Романа Миколайовича, складеного від 24.11.2020 року №7042/1816/АВ/П, та акт від 24.11.2020 року №ТР7042/1816/АВ, щодо порушення законодавства про працю, визнати незаконними, протиправними та повністю скасувати;

визнати, що перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , пенсіонера, інваліда ІІ групи, проведена незаконно, а тому постанову про накладення штрафу у розмірі 50000,00 грн. уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР7042/1816/АВ/ТД-ФС від 16.01.2021 року, повністю скасувати.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР7042/1816/АВ/ТД-ФС від 16.01.2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

На адресу суду 20.05.2021 року надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій просить: зупинити, скасувати вимоги Управління Держпраці у Тернопільській області про арешт належних їй рахунків; заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії відносно належних їй рахунків.

В обгрунтування вказаної заяви зазначено накладення арешту на рахунки позивача є перешкодою в отримані пенсійної виплати особі з інвалідністю 2 групи, здійснення підприємницької діяльності, а також в лікуванні.

Заява про забезпечення позову відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з меж заяви про забезпечення позову, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд при вирішенні питання про забезпечення позову враховує наступне.

Приписами ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 вказаної норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених приписів Закону вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.

Суд зазначає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, ст.150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Так, згідно із ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч.6 ст.155 КАС України).

Водночас, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як встановлено судом, Управлінням Держпраці в Тернопільській області, на підставі акту інспекційного відвідування від 24.11.2020 року №ТР7042/1816/АВ, керуючись ст.265 Кодексу законів про працю України, ст.53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, прийнято постанову №ТР7042/1816/АВ/ТД-ФС від 16.01.2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 50000,00 грн.

Головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 28.04.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №65294153 по примусовому виконанню вказаної постанови.

Цього ж дня, в межах вказаного виконавчого провадження ВП №65294153 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про арешт майна боржника.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР7042/1816/АВ/ТД-ФС від 16.01.2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

З наведених позивачем в поданій заяві доводів встановлено, що метою застосування запропонованих позивачем заходів забезпечення позову є унеможливлення позбавлення засобів до існування, з огляду на арешт грошових коштів, що містяться на відкритих, а також будуть відкриті, рахунках ОСОБА_1 .

У відповідності до п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ч.7 ст.26 Закону №1404-VІІІ у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Як слідує з інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, постановою ВП №65294153 від 18.05.2021 року зупинено вчинення виконавчих дій.

Однак, 28.04.2021 року в межах ВП №65294153 державним виконавцем було винесено також постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 .

Суд враховує, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, яка також має зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків як фізична особа підприємець.

Поряд з тим, накладення державним виконавцем арешту на майно позивача гарантує забезпечення стягнення штрафу у випадку, якщо суд дійде висновку про безпідставність позовних вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) про арешт коштів боржника від 28.04.2021 року ВП№65294153, що має насідком зняття арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих позивачем рахунках, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, оскільки саме такий захід забезпечення позову є достатнім та ефективним для створення можливості реального виконання рішення суду та уникнення шкідливих наслідків для позивача до набрання законної сили рішення у даній справі, а тому заява про забезпечення позову підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.150-157, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити дію постанови головного державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) про арешт коштів боржника від 28.04.2021 року ВП№65294153 до набрання законної сили рішенням суду у справі №500/536/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування припису, акта та постанови.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління Держпраці у Тернопільській області (46006, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Шпитальна, будинок 7, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 20 травня 2021 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.