Справа № 240/4511/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

19 травня 2021 року м. Житомир справа № 240/4511/21

категорія 102070000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати висновок Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 19.08.2010 року про проведення службової перевірки щодо законності документування паспортами України осіб кавказького регіону в частині, що стосується документування паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправним та його скасувати;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області направити до територіальних органів Державної міграційної служби України інформацію про скасування висновку Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління міністерства внутрішніх справ України від 19.09.2010 за результатами службового розслідування щодо визнання законними підстав в документування паспортом громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 13.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

До позовної заяви позивачем додано клопотання про поновлення строків звернення до суду, в обґрунтування якого вказано, що оскаржуваний висновок отримано його адвокатом 10.08.2020. Вважає, що з розрахунку обчислення процесуальних строків у відповідності до ст. 120 КАС України, останнім днем шестимісячного строку є 10.02.2021, якого було дотримано шляхом подання позовної заяви до суду - 10.02.2021, однак внаслідок допущення технічної помилки ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду таку повернуто без розгляду, у зв`язку із чим просить поновити строк звернення до суду.

Для вирішення вказаного клопотання, судом витребувано від Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області докази направлення оскаржуваного висновку позивачу, з метою вирішення клопотання про поновлення строку звернення до суду.

14.05.2021 електронною поштою надійшло на адресу суду заперечення на клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого вказано, що позивач 05.04.2019 звернувся до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області з приводу оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, втім йому було відмовлено у оформленні паспорта у зв`язку з тим, що паспорт громадянина України визнаний таким, що оформлений з порушенням чинного законодавства.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Процесуальний закон не дає визначення терміна "поважні причини".

При цьому, у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04 зазначено таке: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Кажучи про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Відповідно до прецедентного права Суду рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "Гарсія Руїз проти Іспанії", § 26).

Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

Строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом заперечення представника відповідача на заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду видно, що ОСОБА_2 звернувся до управління УДМС України в Житомирській області з адвокатським запитом стосовно надання йому інформації щодо причин визнання паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Попільнянським РВ УМВС України в Житомирській області на ім`я ОСОБА_1 , таким, що оформлений з порушенням чинного законодавства. В свою чергу, управлінням залишило адвокатський запит без задоволення з підстав невідповідності його вимогам законодавства.

26.07.2019 адвокат ОСОБА_3 повторно звернувся з аналогічним адвокатським запитом, до якого долучив копію відповіді ДМС України з вказаного питання.

06.08.2019 на адвокатський запит було надано письмову відповідь вих. № 1801.2-4602/1801.2.1-19 та копію сформованого витягу з висновку ВГІРФО УМВС від 19.08.2010 «Про результати перевірки законності видачі паспортів громадянина України особам кавказького регіону» стосовно ОСОБА_1 .

Разом з тим, роз`яснено, що відповідно до положень пункту 70 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання документування управлінської діяльності» від 17.01.2018 № 55, установа може засвідчувати копії лише тих документів, що створюються в ній, крім випадків створення паперових копій електронних документів, що надійшли до установи через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади, а також у випадках, передбачених цим пунктом, оскільки даний Висновок був переданий ліквідованим органом ВГІРФО УМВС у Житомирській області до УДМС.

Таким чином, оскаржуваний висновок надсилався рекомендованим листом 968) на адресу адвоката ОСОБА_3 ще в 2019 році, що підтверджується документами, наданими представником відповідача, а тому суд вважає, що позивач ще з 2019 року вважається особою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, до адміністративного суду із даним позовом позивач звернувся лише 17.03.2021 (про що свідчить довідка поштового відділення на конверті в якому надійшла позовна заява), тобто з пропуском шестимісячного строку.

Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Суд вважає, що вказані підстави у заяві про поновлення строку звернення до суду не можуть бути причиною для поновлення позивачу такого строку, оскільки матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду позивачем не наведено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані позивачем у заяві підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із даною позовною заявою є неповажними.

За змістом висновку наведеного Європейським Судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), згідно з якого право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Слід також звернути увагу, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивач звернувся до суду із пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко