Справа № 161/5896/21
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/5896/21
Провадження № 2-а/161/161/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Фурман Ю. В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Літвака О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Волинській області Радчук Яни Валентинівни, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиаправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

30.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що постановою інспектора батальйону № 1 роти № 3 УПП у Волинській області Радчук Я.В. (далі - інспектор) серії ЕАН № 3954993 від 22.03.2021 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (далі - оскаржувана постанова). Згідно оскаржуваної постанови, він, 22.03.2021 року о 12:20, в м. Луцька по вул. Д. Галицького, 30-Б, перейшов проїзну частину дороги у невстановленому для цього місці поза пішохідним переходом, чим порушив вимоги п. 4.7 ПДР України. Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, 22.03.2021 року о 12:20, в м. Луцька по вул. Д. Галицького, 30-Б, він дійсно переходив дорогу у невстановленому для цього місці, оскільки в зоні видимості жодних пішохідних переходів не було. Крім того, у тому місці була хороша видимість, а тому, переконавшись у відсутності небезпеки, здійснив перехід проїжджої частини під прямим кутом. Разом з тим, під час розгляду справи інспектор проігнорувала усі його пояснення, не з`ясувала в повній мірі всіх обставин справи, не надала йому жодних доказів, які б підтверджували факт допущеного ним правопорушення. Також, інспектор в оскаржуваній постанові неправильно вказала місце, де він переходив проїзну частину. Враховуючи наведене, просить суд визнати дії інспектора щодо винесення оскаржуваної постанови незаконними, скасувати її, а провадження у справі відносно нього закрити.

30.04.2021 року представником відповідача було подано до суду відзив на адміністративний позов. В обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених вимог зазначає, що позивач фактично визнає факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, однак не погоджується із накладеним стягненням. В свою чергу, процедура розгляду справи була проведена інспектором у повній відповідності вимогам чинного законодавства, а оскаржувана постанова містить усі необхідні та правильні відомості. Інші ж доводи адміністративного позову не заслуговують на увагу. Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП підтверджується належними, допустимими та беззаперечними доказами, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у його позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову із викладених у відзиві підстав, просив у заявлених вимогах відмовити. Також зазначив, що застосоване до позивача адміністративне стягнення було накладено в межах санкції інкримінованої статті та є в повній мірі виправданим.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою інспектора батальйону № 1 роти № 3 УПП у Волинській області Радчук Я.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3954993 від 22.03.2021 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Із вищевказаної постанови вбачається, що 22.03.2021 року о 12:20, в м. Луцьку по вул. Д. Галицького, 30-Б, ОСОБА_1 здійснив перехід проїзної частини дороги у невстановленому для цього місці поза пішохідним переходом, чим порушив вимоги п. 4.7 ПДР України.

Згідно п. 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КУпАП передбачена відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Так, на переконання суду, наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, в повній мірі підтверджуються дослідженим в ході розгляду справи судом доказами, зокрема, відеозаписом із нагрудного відео реєстратора інспектора поліції.

Слід наголосити, що вищевказана обставина ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувалася, а всі його заперечення щодо оскаржуваної постанови базуються на його непогодженні із застосованим відносно нього адміністративним стягнення.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Вищевказана норма Конституції України свідчить про те, що відповідальність особи за вчинення правопорушення у кожному випадку є окремою та персональною за своїми ознаками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначав, що він дійсно переходив дорогу у невстановленому для цього місці, оскільки в зоні видимості жодних пішохідних переходів не було. Крім того, у тому місці була хороша видимість, а тому, переконавшись у відсутності небезпеки, здійснив перехід проїжджої частини під прямим кутом.

Вищевказана обставина стороною відповідача в жодній мірі не спростована.

При цьому, слід зазначити, що п. 4.8 ПДР України визначено, що якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Отже, попри формальну наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, його дії слід трактувати як винні дії, які посягають на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Вищевказане свідчить про ту обставину, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, за наявності встановлених судом вищевказаних обставин, в аспекті розумності та справедливості, є юридично не виправданою та не справедливою мірою адміністративної відповідальності.

Крім того, суд приймає до уваги й ту обставину, що ступінь вини ОСОБА_1 є незначною, оскільки вчинене останнім правопорушення не становило великої суспільної небезпеки і не завдало значних збитків державним чи суспільним інтересам.

Згідно ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне змінити захід стягнення, застосованим до ОСОБА_1 постановою інспектора батальйону № 1 роти № 3 УПП у Волинській області Радчук Я.В. серії ЕАН № 3954993 від 22.03.2021 року за ч. 1 ст. 127 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення, замінивши його на усне зауваження.

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАН № 3954993 від 22.03.2021 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, обмежившись усним зауваженням.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук