Справа № 520/2128/21
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 травня 2021 року № 520/2128/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області (вул. Дніпровська, буд. 213, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- стягнути з Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2020 року по 16.12.2020 року в сумі 16911 (шістнадцять тисяч дев`ятьсот одинадцять) гривень 71 копійку;

- стягнути з Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди;

- стягнути Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала у трудових правовідносинах з Яківлівською сільською радою Харківського району Харківської області, займала посаду секретаря виконавчого комітету Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області. Розпорядженням Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2020 №162-ОС §16 на підставі рішення І сесії Мереф`янської сільської ради № 1/20 від 19.11.2020, Рішення І сесії Мереф`янської міської ради №5/20 від 19.11.2020 року позивач була звільнена у зв`язку з закінченням повноважень, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Розпорядженням Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2020 №162-ОС §16 було доручено виплатити компенсацію за невикористану основну відпустку за період роботи з 03.03.2020 по 19.11.2020 тривалістю 21 день та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік тривалістю 15 календарних днів. В день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок. Період затримки розрахунку при звільненні з 19.11.2020 по 16.12.2020 складає 19 робочих днів. Таким чином, сума середнього заробітку, що має бути стягнута з відповідача на її користь складає 16911,71 гривень (890,09 х 19 = 16911,71). Крім цього, позивач вважає, що внаслідок затримки остаточного розрахунку їй була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що у зв`язку з невиплатою в день звільнення належних сум, вона була позбавлена на певний час засобів до існування. Чоловік позивача отримує мінімальну заробітну плату та змушений був майже місяць утримувати на свій заробіток трьох осіб. Вказані обставини призвели до напруження стосунків в сім`ї, це викликало душевні хвилювання, тривогу та знервованість, звичний спосіб життя був порушений.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Рішенням І сесії Мереф`янської міської ради VIII скликання від 19.11.2020 №5/20 «Про реорганізацію Яковлівської сільської ради шляхом приєднання до Мереф`янської міської ради», було розпочато процедуру реорганізації Яковлівської сільської ради шляхом приєднання до Мереф`янської міської ради та призначено ліквідатором діяльності Яковлівської сільської ради ОСОБА_2 , яка призначена і головою Комісії з реорганізації Яковлівської сільської ради. Також, рішенням І сесії Мереф`янської міської ради VIII скликання від 19.11.2020 №6/20 утворено Мереф`янську міську раду, як юридичну особу. У зв`язку з припиненням Яковлівської сільської ради шляхом реорганізації, закінченням повноважень сільської ради та звільненням з посади голови сільської ради, який мав право першого підпису первинних бухгалтерських документів, а також заступника голови - головного бухгалтера, яка мала право другого підпису вищевказаних документів, виникла необхідність оформлення на іншу уповноважену особу права відкритого ключа електронного підпису в органах державного казначейства України первинних бухгалтерських документів, що потребувало певного часу і виконання певних дій. Отже, лише після прийняття відповідних рішень Мереф`янською міською радою, внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та оформлення права електронного підпису та печатки на відповідальну особу, було здійснено відповідний розрахунок при звільненні з позивачем, а також з іншими виборними посадами Яковлівської сільської ради, у яких закінчились повноваження 19.11.2020. Враховуючи особливості звільнення виборних посад в органах місцевого самоврядування та процедуру припинення юридичної особи - Яковлівської сільської ради шляхом її реорганізації, що потребувало вчинення відповідних дій, це унеможливлювало здійснення розрахунку при звільненні виборної посади органу місцевого самоврядування у строк, визначений ст. 116 КЗпП України.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідачем зазначено, що відповідно до довідки про заробітну плату позивачу за 2020 рік, Яковлівською сільською радою було нараховано заробітну плату за попередні місяці у наступних розмірах: вересень 18937,00 грн., жовтень - 32272,13 грн., що у декілька разів перевищує мінімальну заробітну плату в місяць на той час. Більш того, позивачу було нараховано заробітну плату за листопад 2020 року у розмірі 35866,40 грн., з якої позивач 13.11.2020 отримала заробітну плату за першу половину листопада у розмірі - 7400,00 грн. та 16.12.2020 у розмірі 21113,79 грн. - остаточний розрахунок при звільненні. Отже, твердження позивача, що 19 робочих днів її сім`ю з трьох осіб утримував чоловік на мінімальну заробітну плату, і ці обставини призвели до напруження в сім`ї, душевні хвилювання, тривогу та знервованість не відповідають дійсності, є надуманими і не підтверджуються відповідними доказами. Відповідач зазначає, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їй було завдано фізичних та душевних страждань, або вона зазнала інше ушкодження здоров`я, а також не надано підтвердження розміру моральної шкоди в сумі, яка становить саме 5000,00 грн., а тому вважає вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. необгрунтованими та безпідставними.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 03.03.2014 позивач була прийнята на посаду секретаря виконавчого комітету Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області, відповідно до Розпорядження № 15-ОС від 03.03.2014.

11.11.2015 позивач звільнена з займаної посади в зв`язку з переходом на виборну посаду відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України (розпорядження №32-ОС від 11.11.2015).

11.11.2015 позивач обрана секретарем Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області VII скликання, згідно Рішення І сесії VII скликання II етапу від 11.11.2015.

Розпорядженням Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2020 №162-ОС § 16 на підставі рішення І сесії Мереф`янської сільської ради №1/20 від 19.11.2020, Рішення І сесії Мереф`янської міської ради №5/20 від 19.11.2020, позивач була звільнена у зв`язку з закінченням повноважень, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Розпорядження Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 19.11.2020 №162-ОС § 16 особі, відповідальній за ведення бухгалтерського обліку в Яковлівській сільській раді, було доручено виплатити позивачу компенсацію за невикористану основну відпустку за період роботи з 03.03.2020 по 19.11.2020 тривалістю 21 день та додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік тривалістю 15 календарних днів.

Проте, в день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок.

14.12.2020 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області щодо не проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні.

Згідно відповіді Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 18.12.2020 №5427 на адвокатський запит, остаточний розрахунок з позивачем був здійснений 16.12.2020, у зв`язку з оформленням права підпису первинних бухгалтерських документів та внесення змін до ЄДР.

Таким чином, остаточний розрахунок із позивачем відповідачем здійснено 16.12.2020.

Позивач, не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2020 по 16.12.2020, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Конституцією України та КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач у зв`язку з порушенням відповідачем її права на отримання належних виплат при звільненні, просить стягнути на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 19.11.2020 по 16.12.2020.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнена 19.11.2020.

Матеріали справи свідчать, що остаточний розрахунок із позивачем відповідачем здійснено 16.12.2020.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що відповідачем було проведено фактичний розрахунок з позивачем не у строк, встановлений положеннями статті 116 КЗпП.

Відтак, з огляду на обставини того, що не здійснення остаточного розрахунку із позивачем у визначені законодавством строки відбулось з вини власника, або уповноваженого ним органу, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то позивач набув право на отримання відшкодування за затримку виплат при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України.

Однак, суд зазначає, що здійснення перерахунку та обчислення сум середнього заробітку відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, такий розрахунок відповідачем ще не проводився у зв`язку з чим, суд не може перебирати на себе повноваження Мереф`янської міської ради при здійсненні обрахунку належного позивачу середнього заробітку, а тому вказана частина вимог щодо стягнення середнього заробітку у сумі 16911,71 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння їй або членам її сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області (вул. Дніпровська, буд. 213, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області (вул. Дніпровська, буд. 213, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.11.2020 по 16.12.2020.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області (вул. Дніпровська, буд. 213, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шляхова О.М.