Справа № 728/684/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 728/684/21 Суддя (судді) першої інстанції: Пархоменко П.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві лейтенант поліції Шимончук В.П., Головного управління Національної поліції у м. Києві про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до інспектора Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції Шимончук В.П., Головного управління Національної поліції у м. Києві з вимогою про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою. Зокрема, до постанови не додано жодного доказу вини позивача щодо вчинення правопорушення. Крім того, під час складання оскаржуваної постанови, позивачу не було роз`яснено її права, не запропоновано скористатись послугами захисника, не надано можливості надати пояснення по справі, не допитано свідків.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.05.2021.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції у м. Києві у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інспектор Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві лейтенант поліції Шимончук В.П. у судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 206848 від 25 березня 2021 року (а.с.10-12) позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп. (сто сімдесят гривень 00 копійок).

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 25 березня 2021 року ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 перебувала в приміщенні аптеки без ЗІЗ.

Фотокартками наданими працівником поліції підтверджується перебування позивача в приміщенні аптеки із спущеною маскою.

Не погоджуючись з вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП. Зокрема, із фотокарток можна встановити, що позивач перебувала в приміщені аптеки без вдягнутої маски, яка б закривала ніс та рот. У даному випадку, надані позивачем докази не підтверджують незаконність дій відповідача, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги:

- фото додані до матеріалів справи є неналежними доказами;

- працівником поліції не визначено об`єктивну сторону правопорушення і особу, яка притягається до адміністративного правопорушення піддано відповідальності без наявності на те підстави;

- мало місце порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, ст. 29 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

З 12 березня 2020 року по 31 квітня 2021 року на усій території України встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України).

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX, статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої, перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).

Надано право розглядати справи про дотримання цих протиепідемічних заходів виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад, а також Національній поліції, органам державної санітарно-епідеміологічної служби.

Окрім цього, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, за приписами ч.2 статті 44-3 КУпАП, на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських місцях, будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою адміністративну відповідальність і стягнення.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з нормами ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

У даній справі на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення було надано оскаржувану постанову та фотокартки із її зображенням.

Згідно з нормами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз і співставлення доказів, наданих учасниками справи свідчать, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП, зокрема, із фотокарток можна встановити, що позивач перебувала в приміщені аптеки без вдягнутої маски, яка б закривала ніс та рот.

Отже, є очевидним та доведеним факт невиконання позивачем вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у приміщенні.

Більш того, не виконавши встановлені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, позивач свідомо поставила під загрозу життя та здоров`я інших людей.

Гарантоване статтею 55 Конституції України, і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Всі наведені доводи в позовній заяві містять посилання на порушення процедури, однак, позивач жодним чином не зазначає що не порушувала протиепідемічних заходів. Наведене, у сукупності, свідчить про намагання позивача уникнути відповідальності, встановленої законом, без надання жодних доказів на спростування відсутності в її діях порушень, за умови надання стороною відповідача доказів, що вказують на протилежне.

Апелянт, зазначаючи про те, що залучені до матеріалів справи фотокартки не є належними та допустимими доказами по справі, а отже, не мають враховуватись судом, не звертає увагу на те, що, у даному випадку, такі фотоматеріали були зроблені поліцейський лише на підтвердження певної обставини, яка фіксує допущення правопорушення, а саме порушення було виявлено працівником поліції. Фотоматеріали, що містяться у справі, не мають двозначного трактування чи спростування зафіксованої особи позивача, не містять обґрунтованих доказів монтажу чи неавтентичності зображення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на процедурні порушення не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, адже, вимір суттєвості порушень слід застосовувати з виваженим підходом до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому», не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування/зміни оскаржуваного рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко