Справа № 160/7987/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
20 травня 2021 р.Справа №160/7987/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування висновку з оцінки впливу на довкілля, -
ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просить:
Акціонерним товариством «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до суду подана уточнена заява про забезпечення позову шляхом:
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що відповідно до виробничих потреб та керуючись нормами діючого законодавства України, АТ «ПІВДГЗК» було розроблено проект будівництва «Реконструкція кар`єра у зв`язку з його поглибленням з метою підтримки потужності комбінату на період з 2021 року по 2030 рік». Відповідно до Закону України«Про оцінку впливу на довкілля», АТ «ПІВДГЗК» 04.10.2019 оприлюднено оголошення про плановану діяльність та проведено громадські слухання. 14.08.2020 року позивачем підготовлено та надано до Міндовкілля Звіт з оцінки впливу на довкілля «Реконструкція кар`єра у зв`язку з його поглиблення з метою підтримки потужності комбінату на період з 2021 року по 2030 рік». (З урахуванням карантину, через поширення хвороби COVID-19, робота за матеріалами оцінки впливу на довкілля була призупинена (внаслідок неможливості проведення громадських слухань) і відновлена з 17 липня 2020 року, зі вступом в силу Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» щодо запобігання виникнення та поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» №733-IX від 18 червня 2020 року, умови якого передбачили можливість проведення громадських слухань під час карантинних заходів).
Вказано, що у період з 15.08.2020 по 19.09.2020 було проведено громадське обговорення Звіту у відповідності до вимог Закону.
Зауважено, що згідно вказаного висновку, відповідач визнав діяльність позивача допустимою лише умовно, не надаючи дозволу на здійснення планованої діяльності.
Позивач із вказаними доводами у висновку не згодний, адже вважає, що на розгляд відповідачу була надана уся інформація, яка вимагається Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
При цьому, умова, що міститься у Висновку щодо необхідності проведення додаткової оцінки впливу на довкілля, на думку позивача, не відповідає нормам Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», оскільки покладення на заявника обов`язку здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на тому ж етапі проектування підприємства, на якому вона проведена, суперечить п.7 ч.5 ст.9 вказаного Закону та означає приховану відмову у наданні висновку з оцінки впливу на довкілля.
Також, позивачем в обґрунтування заяви, зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про оцінку впливу на довкілля», звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.
Окремо зауважено, що виданий відповідачем висновок, є нечітким, неконкретним та містить додаткові неправомірні умови, порушує права позивача на проведення видобування корисних копалин, що є основним видом діяльності позивача та від чого залежать надходження до місцевого бюджету, збереження робочих місць та виплата заробітної плати, а також безпека довкілля, оскільки відповідно до змісту оскаржуваного Висновку, позивач не може ані продовжити видобування, ані законсервувати об`єкт без додаткової оцінки впливу на довкілля.
Позивач вважає, що обрані заходи забезпечення позову спроможні запобігти негативним наслідкам дії Висновку у вигляді зазнання позивачем збитків, заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу та майну третіх осіб, оскільки не допустять фактичного зупинення діяльності позивача на час розгляду справи судом. Зупинення дії висновку у відповідній частині дозволить настанню негайних та безпосередніх наслідків оскаржуваного Висновку, а заборона відповідачу встановлювати обов`язки щодо додаткової оцінки - запобігти подальшим зловживанням зі сторони відповідача. В той же час, застосування відповідних заходів забезпечення не тягне негативних наслідків ані для відповідача, ані для третіх осіб.
За правилами, визначеними ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи.
Розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Отже, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.
Відповідно до частини четвертою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Як передбачено частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач є юридичною особою, яка зареєстрована в м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., та здійснює основну діяльність у сфері добування залізних руд.
29.07.1996 позивачу було видано спеціальний дозвіл на користування надрами №585 з метою видобування кварцитів залізистих магнетитових та кварцитів залізистих окислених на Скелеватському-Магнетитовому родовищі в Інгулецькому районі Дніпропетровської області, загальною площею 4 км2.
У 2019 році, на замовлення позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЖГІПРОРУДА» було виконано проект «Реконструкція кар`єра у зв`язку з його поглибленням з метою підтримки потужності комбінату на період з 2021 року по 2030 рік» з метою продовження діяльності позивача з видобування залізних руд на підставі спеціального дозволу від 29.07.1996 №585.
На виконання вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», позивачем було ініційовано проходження процедури з оцінки впливу на довкілля.
Так, 04.10.2019 в Єдиному державному реєстрі з оцінки впливу на довкілля (далі - Реєстр ОВД) було опубліковано Повідомлення про плановану діяльність «Реконструкція кар`єра у зв`язку з його поглибленням з метою підтримки потужності комбінату на період з 2021 року по 2030 рік», яка полягає у відпрацюванні запасів магнетитових кварцитів Скелеватське-Магнетитового родовища в межах ліцензійної площі. Метою планованої діяльністю є забезпечення виробничих потужностей АТ «ПІВДГЗК» шляхом поглиблення кар`єра в межах його контурів і тимчасове відокремлене складування окислених кварцитів для можливості їх подальшої переробки.
Громадськістю було надано свої зауваження та пропозиції до планованої діяльності, опубліковані в Реєстрі ОВД 07.11.2019.
14.08.2020 в Реєстрі ОВД було опубліковано Звіт з оцінки впливу на довкілля (далі - Звіт з ОВД) та Оголошення про початок громадського обговорення Звіту з оцінки впливу на довкілля.
Зокрема, у Висновку зобов`язано позивача провести додаткову оцінку впливу на довкілля до початку провадження планованої діяльності (п.7 Висновку).
Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону «Про оцінку впливу на довкілля» (далі - Закон), планована діяльність - планована господарська діяльність, включаючи будівництво, реконструкцію, технічне переоснащення, розширення, перепрофілювання, ліквідацію (демонтаж) об`єктів, інше втручання в природне середовище; планована діяльність не включає реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, розширення, перепрофілювання об`єктів, інші втручання в природне середовище, які не роблять значного впливу на навколишнє середовище відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 ст.3 Закону встановлено, що здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим в процесі прийняття рішень про здійснення планованої діяльності, визначеній частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про проведення планованої діяльності.
Частини 2, 3 вищевказаної ст.3 Закону визначають види планованої діяльності, що підлягають оцінці впливу на довкілля. Всі види планованої діяльності в залежності від свого значення за впливом на довкілля поділяються на дві категорії (перша і друга).
Кар`єри і видобуток корисних копалин відкритим способом, їх переробка або збагачення на місці на площі понад 25 гектарів є видом діяльності, який відноситься до першої категорії видів планованої діяльності і об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і які підлягають оцінці впливу на довкілля (п.15 ч.2 ст.3 Закону).
Відповідно, планована діяльність на підставі вказаного проекту, оскільки він передбачає реконструкцію кар`єру і видобуток корисних копалин відкритим способом на площі понад 25 гектарів, у відповідності до вищезазначених вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» потребує висновку Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України з оцінки впливу на довкілля.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», оцінка впливу на довкілля - це процедура, що передбачає:
- підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до статей 5, 6 та 14 цього Закону;
- проведення громадського обговорення відповідно до статей 7, 8 та 14 цього Закону;
- аналіз уповноваженим органом відповідно до статті 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації;
- надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини;
- врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до статті 11 цього Закону.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», у висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності.
Згідно з п.7 ч.5 ст.9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», у висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою та четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган, якщо з оцінки впливу на довкілля випливає необхідність, зокрема: здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на іншій стадії проектування - визначає строки та обґрунтовує вимоги щодо її здійснення; додаткова оцінка впливу на довкілля здійснюється за процедурою, передбаченою цим Законом.
При цьому, суд зазначає, що умова, що міститься у Висновку щодо необхідності проведення додаткової оцінки впливу на довкілля, не відповідає зазначеній нормі Закону, оскільки покладення на заявника обов`язку здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на тому ж етапі проектування підприємства, на якому вона проведена, суперечить п.7 ч.5 ст.9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про оцінку впливу на довкілля», звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.
Отже, Висновок з ОВД є підставою для подальшого отримання інших документів дозвільного характеру, відповідно такий Висновок з ОВД (з урахуванням змісту ст.9 Закону) повинен бути чітким та конкретним, на підставі якого орган державної влади або місцевого самоврядування, який приймає рішення про провадження планованої діяльності, може прийняти відповідне рішення про заборону чи надати дозвіл на провадження планованої діяльності.
Таким чином, враховуючи те, що Закон про ОВД дає можливість позивачу зобов`язати відповідача здійснити додаткову оцінку впливу на довкілля на іншій стадії проектування, а наразі, як зазначає позивач, ця стадія проектування гірничодобувного підприємства є завершальною, в той час як відповідач не обгрунтував, на якій саме стадії ця додаткова ОВД може бути проведена (пп.7 ч.5 ст.9 Закону про ОВД), суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення даного позову позбавить позивача на ефективний спосіб захисту прав, свобод та інтересів Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, необхідно вважати такими, що дійсно є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
За змістом ч. 1 ст. 150, ч. 2 ст. 151 КАС України, застосуванню підлягає захід забезпечення, який одночасно усуває ризик заподіяння шкоди правам, свободам та законним інтересам особи до вирішення спору та при цьому є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Згідно з існуючою правовою позицією Верховного Суду (постанова від 16 вересня 2020 року по справі № 826/9694/17, в якій Верховний Суд дійшов висновків про законність забезпечення позову саме у зв`язку з ризиком зазнання позивачем збитків через зупинення його діяльності), співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що третя вимога заяви про забезпечення позову стосується зокрема Державної екологічної інспекції України, яка не є стороною по справі №160/7987/21.
З огляду на те, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову, суд вбачає за необхідне частково задовольнити заяву позивача про забезпечення позову з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін та враховуючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у даній справі.
Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Суд звертає увагу на положення статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Заяву Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В.Кальник

20.05.2021

Ухвала набрала законної сили 20 травня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник