Справа № 640/27951/20
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ № 640/27951/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., за участю секретаря Палій Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення та наказу

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Литовченко В.П.

встановив:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 27.10.2020 № 96/10/20, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців;

- зобов`язати Міністерство юстиції України внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, який формується державним органом з питань банкрутства у складі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про скасування наказу Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, відображене у протоколі №96/10/20 від 27.10.2020 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців та наказ Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців, не відповідають вимогам законності і обґрунтованості, є протиправними, та відповідно підлягають скасуванню. Крім того, позивач зазначає, що при прийняті оскаржуваних рішень (протоколу і наказу) не було враховано: вини арбітражного керуючого, обставин вчинення так званих порушень, їх тяжкості, фактів притягнення до дисциплінарної відповідальності в минулому, фактів відсутності порушень позивачем прав фізичних чи юридичних осіб (що зазначені в акті перевірки як грубі порушення законодавства), а також не було враховано того, що у відповідача сплив граничний строк для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовується тим, що приймаючи наказ від 09.11.2020 №3887/5 діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством; актом позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 18.09.2020 №50 зафіксовано виявлені комісією грубі порушення, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень. Рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих посвідчене протоколом №96/10/20 від 27.10.2017 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців, прийняте на підставі подання Міністерства юстиції України до Дисциплінарної комісії №1410 від 09.10.2020 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. Наказом Міністерства юстиції України від 09.11.2020 №3887/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців, виконано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих. Відповідач наполягає на тому, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд зазначає наступне.

01.02.2018 Міністерством юстиції України ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1846 від 01.02.2018.

29.09.2020 Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29 вересня 2020 року № 50. Підставами для проведення даної перевірки є скарга представника Компанії «Маргіт Холдінгс Лімітед» адвоката Колесника О.І. б/д та б/н та доручення Департаменту з питань банкрутства Міністерства юстиції України від 08.07.2020 №186/21.1/32-20 щодо проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання повноважень розпорядника майна у справі №913/444/18 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат».

За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 щодо дотримання вимог чинного законодавства України під час виконання повноважень розпорядника майна у справі №913/444/18 про банкрутство ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) встановлено в діяльності позивача наступні порушення: частини 5 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо здійснення розгляду вимог кредиторів без врахування результатів розгляду вимог кредиторів боржником (далі - «Порушення № 1»); частини 10, частини 11 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 10, ч. 11 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність боржника, в частині вибіркового підходу до розгляду вимог кредиторів, зокрема заявлення застосування судом строків позовної давності, щодо вимог кредиторів, вибіркового, необ`єктивного підходу при розгляді вимог, направлення додаткових запитів на підтвердження вимог кредиторів, дослідження сторонніх веб сайтів, на підтвердження, чи спростування заявлених вимог тощо (далі - «Порушення № 2»); абзацу 5 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 5 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо не вжиття заходів з захисту майна боржника (далі - «Порушення № 3»); абзацу 2 статті 40 Кодексом України з процедур банкрутства, та ч. 12 ст. 44 Кодексом України з процедур банкрутства, щодо не покладення обов`язків керівника боржника на розпорядника майна (далі- «Порушення № 4»); абзацу 6, 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 6, 7 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо обов`язку розпорядника майна аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках, виявлення (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - «Порушення № 5»); абзацу 11 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 11 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо здійснення не належної інвентаризації майна боржника (далі - «Порушення № 6»).

Зі змісту Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020№ 50 вбачається, що наведені вище порушення дозволили Комісії Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) дійти висновку про те, що під час виконання повноважень розпорядника майна ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» позивач допустив грубі порушення, в частині не здійснення належних та дієвих заходів, щодо не покладання обов`язків керівника Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», на розпорядника майна арбітражного керуючого ОСОБА_1 , що також призвело до втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність боржника, розгляд вимог кредиторів без урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником, невжиття заходів з захисту майна боржника, відсутності здійснення належного аналізу фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища боржника та його становища на ринках, виявлення (за наявністю) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, а також проведення не належної інвентаризації майна боржника, що є основною метою у процедурі розпорядження майном боржника, оскільки порушується система заходів, щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», що може призвести до порушення прав та законних інтересів кредиторів, в частині неотримання сум заборгованості, несплати боргів до державного бюджету, несплати та зростання заборгованості із заробітної плати (інших соціальних виплат), крім того, може призвести до ліквідації ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», містоутворюючого підприємства, та одного з найбільших металургійних комбінатів в Україні.

На адресу позивача, надійшло подання № 1410 про притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Позивача було запрошено до участі в засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке було заплановано на 27.10.2020 о 10:00 за адресою: м. Київ, провулок Рильський, 10, 3 поверх, «Грецька зала».

Позивач подав додаткові пояснення № 02-01/04-276 від 19.10.2020 на засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, під час розгляду подання №1410 про притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та прийняв особисту участь в засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке відбулося 27.10.2020.

Рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке оформлено протоколом від 27.10.2020 №96/10/20, до позивача, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців. Крім того, згідно витягу із вказаного протоколу прийнято рішення внести подання до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяці.

Наказом Міністерства юстиції України від 09.11.2020 №3887/5, на підставі подання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 27.10.2020 №1046 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та з урахуванням протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 27.10.2020 №96/10/20, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців.

Вважаючи таке рішення та наказ протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 20.10.2019 порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів регулювався Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З 21.10.2019 Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII від 18.10.2018 встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до статті 10 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Порядок здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих затверджений наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2019 № 3928/5 (далі - Порядок № 3928/5) поширюється на арбітражних керуючих, осіб, які проводять перевірку діяльності арбітражного керуючого, та осіб, які можуть бути залучені до проведення перевірки діяльності арбітражного керуючого у випадках, передбачених цим Порядком.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Порядку № 3928/5 здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів: проведення перевірки; складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Довідка); надання арбітражним керуючим комісії з перевірки пояснень, зауважень, заперечень до Довідки та/або усунення зазначених у Довідці порушень; складання акта перевірки діяльності арбітражного керуючого (далі - Акт перевірки) з урахуванням Довідки, пояснень, зауважень, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку № 3928/5 контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Контроль за діяльністю арбітражних керуючих здійснюється щодо дотримання ними вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 3928/5).

Згідно пункту 3 розділу VI Порядку № 3928/5 комісія готує акт перевірки діяльності арбітражного керуючого (додаток 8) протягом: двох робочих днів з дня підписання Довідки, якщо арбітражний керуючий підписав Довідку без зауважень і заперечень; двох робочих днів після завершення строку для надання арбітражним керуючим пояснень, зауважень, заперечень до Довідки.

Відповідно до пункту 13 розділу VI Порядку № 3928/5 у разі виявлення за результатами перевірки порушень, які є підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності, орган контролю обов`язково зазначає про це в Акті перевірки. У такому разі Припис та/або Розпорядження не виносяться до моменту прийняття Дисциплінарною комісією рішення за результатами розгляду подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. У цьому випадку орган контролю протягом трьох робочих днів з дня підписання Акта перевірки надсилає до структурного підрозділу Мін`юсту пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. До пропозиції орган контролю додає завірені належним чином копію Акта перевірки та копії усіх документів, що є невід`ємною частиною Акта перевірки.

Згідно з пунктом 1 розділу VII Порядку № 3928/5 підставами для внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є, зокрема, грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до порушення прав та законних інтересів боржника та/або кредиторів боржника.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Порядку № 3928/5 протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом Мін`юсту від органу контролю пропозиції щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності структурний підрозділ Мін`юсту готує та вносить до Дисциплінарної комісії подання про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності (далі - Подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома.

Відповідно до ч.2 ст.19 Кодексу України з процедур банкрутства дисциплінарним проступком є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю арбітражного керуючого; 2) порушення правил професійної етики арбітражного керуючого; 3) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 4) невиконання статуту та рішень саморегулівної організації арбітражних керуючих.

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 21 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі несуть дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу України з процедур банкрутства державний орган з питань банкрутства за поданням дисциплінарної комісії застосовує до арбітражних керуючих дисциплінарні стягнення.

Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 визначено, що Міністерство юстиції України (Мін`юст) є державним органом з питань банкрутства.

Згідно ч.4 ст.21 Кодексу України з процедур банкрутства рішення про застосування дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Відповідно до ч.5 цієї статті, про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення вноситься запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до ст.22 Кодексу України з процедур банкрутства дисциплінарна комісія утворюється у встановленому державним органом з питань банкрутства порядку для розгляду питань щодо притягнення арбітражних керуючих до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку. Очолює дисциплінарну комісію керівник державного органу з питань банкрутства або визначена ним відповідальна особа зазначеного органу. Дисциплінарна комісія: розглядає подання державного органу з питань банкрутства, саморегулівної організації арбітражних керуючих про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності; приймає рішення на підставі подання державного органу з питань банкрутства чи саморегулівної організації арбітражних керуючих про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. Рішення дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні шляхом голосування простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Дисциплінарна комісія вважається повноважною у разі присутності на засіданні не менше п`яти членів комісії. Рішення дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії.

Частиною 1 ст.23 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що дисциплінарні стягнення, що застосовуються до арбітражного керуючого: 1) попередження; 2) догана; 3) тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого; 4) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Згідно ч.2 ст.23 Кодексу України з процедур банкрутства під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, а також те, чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

Порядок утворення при Міністерстві юстиції України як державному органі з питань банкрутства Дисциплінарної комісії арбітражних (далі - Комісія), її завдання, функції та порядок діяльності визначає Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.09.2019 №2993/5 (далі - Положення №2993/5).

Відповідно до пункту 2, 3 Положення 2993/5 у своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, Кодексом України з процедур банкрутства, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Мін`юсту. Основним завданням Комісії є розгляд питань та прийняття рішень щодо притягнення арбітражних керуючих до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Пунктом четвертим Положення 2993/5 визначено, що Комісія відповідно до покладених на неї завдань: 1) розглядає подання структурного підрозділу Мін`юсту, що забезпечує реалізацію повноважень державного органу з питань банкрутства (далі - структурний підрозділ Мін`юсту), саморегулівної організації арбітражних керуючих (далі - саморегулівна організація) про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності; 2) у разі надходження звернень фізичних і юридичних осіб щодо діяльності арбітражних керуючих направляє відповідні звернення на перевірку до структурного підрозділу Мін`юсту чи саморегулівної організації; 3) приймає рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення на підставі подання структурного підрозділу Мін`юсту чи саморегулівної організації про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності (далі - подання).

Згідно з пунктом 12 Положення № 2993/5 для участі у засіданні Комісії запрошується арбітражний керуючий, стосовно якого розглядатиметься подання, який має право давати додаткові пояснення по суті питання.

Відповідно до пунктів 16, 17 Положення № 2993/5 Комісія приймає рішення шляхом голосування простою більшістю голосів присутніх на засіданні її членів. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії, а у разі відсутності голови Комісії - заступника голови Комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії, а у разі відсутності голови Комісії - заступника голови Комісії. Рішення, що приймаються Комісією, оформлюються протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени Комісії протягом двох робочих днів після цього засідання. Протокол засідання Комісії складається в стислій формі та має містити перелік членів Комісії, присутніх на засіданні, порядок денний засідання, питання, що розглядались на засіданні, інформацію про голосування членами Комісії та прийняте рішення за кожним питанням порядку денного засідання. До протоколу додається перелік осіб, які брали участь у засіданні.

Пунктом двадцять третім Положення №2993/5 передбачено, що строк внесення структурним підрозділом Мін`юсту чи саморегулівною організацією на розгляд Комісії подання, його розгляду Комісією та прийняття Комісією рішення щодо застосування дисциплінарного стягнення не може перевищувати двох місяців з дня виявлення проступку та одного року з дня його вчинення.

Відповідно до пункту 25 Положення № 2993/5 під час визначення виду дисциплінарного стягнення Комісією враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, а також те, чи застосовувалися раніше до нього дисциплінарні стягнення.

При цьому, за результатами розгляду питання порядку денного Комісія, у відповідності з п.26 Положення №2993/5, приймає рішення про: 1) застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення на підставі подання структурного підрозділу Мін`юсту чи саморегулівної організації; 2) відхилення подання структурного підрозділу Мін`юсту чи саморегулівної організації; 3) ініціювання проведення структурним підрозділом Мін`юсту або територіальним органом Мін`юсту чи саморегулівною організацією позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого, якщо із заяви, скарги або подання вбачається необхідність проведення додаткового контролю; 4) скасування висновків акта планової або позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого у разі, якщо Комісією встановлено невідповідність таких висновків вимогам законодавства; 5) ініціювання проведення структурним підрозділом Мін`юсту або територіальним органом Мін`юсту планової перевірки діяльності арбітражного керуючого у разі скасування висновків акта планової перевірки у зв`язку з їх невідповідністю вимогам законодавства; 6) відмову в задоволенні звернення фізичної або юридичної особи щодо діяльності арбітражного керуючого; 7) виключення члена Комісії з її складу до закінчення строку його повноважень.

Згідно п. 27 Положення № 2993/5 протокол засідання Комісії протягом трьох робочих днів з дня його підписання направляється до структурного підрозділу Мін`юсту для забезпечення виконання рішення Комісії. У разі прийняття Комісією рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення діяльності арбітражного керуючого у поданні Комісії зазначається строк, на який зупинено діяльність арбітражного керуючого.

Відповідно до п. 6 Порядку тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, який був затверджений наказом Міністерства юстиції України від 17.10.2019 №3192/5 зупинення діяльності арбітражного керуючого у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 2 цього Порядку, здійснюється на підставі наказу Мін`юсту про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення шляхом внесення структурним підрозділом Мін`юсту відповідної інформації до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

В той же час, абз. 4 п. 2 Порядку тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, який був затверджений наказом Міністерства юстиції України від 17.10.2019 № 3192/5 діяльність арбітражного керуючого зупиняється в обов`язковому порядку в разі застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у виді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого - на строк, визначений у рішенні дисциплінарної комісії арбітражних керуючих про застосування дисциплінарного стягнення.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що дисциплінарним проступком арбітражного керуючого може бути винне невиконання або неналежне виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку, як сукупність зовнішніх його ознак, характеризується через протиправність дій або бездіяльності суб`єкта дисциплінарного проступку, причинно-наслідковий зв`язок між шкідливими наслідками та невиконанням покладених на нього обов`язків.

Тобто, вирішуючи питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності арбітражного керуючого, як суб`єкта дисциплінарного проступку, необхідно довести наявність вини у його рішеннях, діях чи бездіяльності.

При цьому, суд зауважує, що грубим порушенням арбітражним керуючим вимог Кодексу України з процедур банкрутства в контексті пунктом 1 розділу VII Порядку № 3928/5 є таке порушення вимог, що призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, і в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі № 640/7632/19, в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі № 813/3692/17, та в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 820/2875/17.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд зазначає, що поняття грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута), що інкримінується позивачу, Порядком № 3928/5 не визначено, що свідчить про необхідність оцінки порушення, є воно грубим чи не грубим саме під час розгляду подання Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих на засіданні, з урахуванням обставин матеріалів та пояснень осіб, які беруть участь у засіданні.

Даний висновок повністю кореспондується з п. 26 Положення №2993/5, адже за результатами розгляду порядку денного Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих має право не тільки застосувати до арбітражного керуючого дисциплінарне стягнення, але й відхилити подання структурного підрозділу Мін`юсту чи саморегулівної організації.

При цьому, під час вирішення питання про наявність підстав для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності та визначення виду дисциплінарного стягнення Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих враховуються ступінь вини арбітражного керуючого, обставини вчинення порушення, тяжкість вчиненого ним проступку, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому.

У разі зазначення Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих про те, що арбітражним керуючим допущені грубі порушення прав та законних інтересів боржника (банкрута) та (або) його кредиторів, у рішенні про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення має бути зазначено: які саме порушення контролюючий орган кваліфікує як грубі; які права та чиї законні інтереси порушено діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали. Рішення про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення має ґрунтуватися на конкретних доказах заподіяння діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам. Таке рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, підставою для застосування до арбітражного керуючого заходів дисциплінарного впливу є вчинення ним дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні або неналежному виконанні своїх обов`язків. Для притягнення арбітражного керуючого до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення, встановлені обставини вчинення порушення, вина арбітражного керуючого повністю доведена та визначена тяжкість вчиненого ним проступку, зокрема, встановлений факт настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, що виражається у завданні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, а також факти притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності в минулому.

Відсутність наведених складових є підставою для визнання рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності немотивованим та необґрунтованим.

Вирішуючи питання правомірності висновків відповідача щодо грубого порушення позивачем вимог законодавства, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та кредиторів, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтримано відповідачем, підставами для застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців, відповідно Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого , стало нездійснення позивачем належних та дієвих заходів, щодо не покладання обов`язків керівника Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», на розпорядника майна арбітражного керуючого ОСОБА_1 , що також призвело до: розгляду вимог кредиторів без урахування результатів розгляду вимог кредиторів боржником; втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність боржника; не вжиття заходів з захисту майна боржника; відсутність здійснення належного аналізу фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища боржника та його становища на ринках, виявлення (за наявністю) ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, а також проведення не належної інвентаризації майна боржника.

В своєму позові позивач наводить доводи про те, що в його діях відсутній дисциплінарний проступок, а відтак відступні правові підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною першою ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене саме відповідач, на підставі належних, допустимих, достатніх доказів, має довести правомірність прийнятого ним рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

При цьому, виходячи із предмета даного спору, а також зважаючи на викладене, суд при вирішенні категорії таких справ має встановити: які саме порушення чинного законодавства ставилися у вину позивачу як арбітражному керуючому в спірних правовідносинах з огляду на встановлені перевіркою обставини та чи дійсно такі порушення мали місце і якими доказами це підтверджується; чи вживалися позивачем усі передбачені законом, необхідні та залежні від нього заходи з метою належного виконання повноважень, а якщо так, то які саме; чи виявлені порушення об`єктивно залежали від дій позивача. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 813/4449/15.

В той же час, судом встановлено, що під час виконання повноважень розпорядника майна ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» позивачем було здійснено розгляд заявлених до боржника грошових вимог шляхом підготовки та направлення кредиторам повідомлень про результати розгляду грошових вимог від 20.09.2019.

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало встановлене в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 року № 50 порушення позивачем ч.5 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства) щодо здійснення розгляду вимог кредиторів без врахування результатів розгляду вимог кредиторів боржником.

Надаючи правову оцінку інкримінованих позивачу порушень, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства) розпорядник майна боржника не пізніше ніж на десятий день з дня, наступного після закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку, з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення в поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторами.

В той же час, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства») передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч.3 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства) до заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника.

Отже, з викладених вище норм убачається, що при зверненні конкурсного кредитора до господарського суду із заявою з грошовими вимогами до боржника, копія такої заяви направляється, як розпоряднику майна, так і боржнику.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - «ГПК України») учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства) учасниками у справі про банкрутство є сторони. При цьому, згідно цієї ж статті боржник є стороною у справі про банкрутство.

З викладених вище норм випливає, що боржник наділений саме правом, а не обов`язком на подачу розпоряднику майна та господарському суду своїх заперечень щодо заявлених до нього грошових вимог.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) розпорядник майна зобов`язаний розглядати заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, які надійшли в установленому цим Законом порядку.

Відповідачем не доведено того, що ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» за підписом уповноваженої на те особи скористався своїм правом на розгляд заяв з грошовими вимогами та повідомив позивача про результати розгляду вимог кредиторів боржником.

За таких обставин суд вважає, що розгляд позивачем вимог кредиторів відбувся у відповідності до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною дванадцятою ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 12 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) передбачено, що повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що не надання боржником розпоряднику майна результатів розгляду вимог кредиторів боржником не створює перешкод діям розпорядника майна з розгляду заявлених вимог кредиторів, а відтак не може бути підставою для звернення до господарського суду з клопотанням про усунення керівника та покладення обов`язків керівника боржника на розпорядника майна.

Також зі змісту Довідки про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 18.09.2020 року № 40 вбачається, що під час проведення позапланової перевірки діяльності позивача Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було встановлено, що позивач неодноразово звертався до ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» з повідомленнями про необхідність спільного розгляду кредиторських вимог від 13.08.2019 р. № 02-01/04-04, від 21.08.2019 №02-01/04-27 і №02-01/04-30 та від 06.09.2019 №02-01/04-33.

Отже, позивач вживав допустимі законом заходи спрямовані на розгляд ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» заяв конкурсних кредиторів з грошовими вимогами до боржника.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що розгляд позивачем заяв з грошовими вимогами до боржника не призвело до порушення прав та законних інтересів кредиторів на отримання ними грошових коштів, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства) остаточне рішення щодо визнання чи відхилення заявлених до боржника грошових вимог приймає не розпорядник майна, а господарський суд.

Відтак, висновки відповідача щодо порушення позивачем ч.5 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства) є безпідставними.

Відповідачем не доведено того, що в діях позивача наявний дисциплінарний проступок, а інкриміноване позивачу порушення ч.5 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства) мало місце та призвело до порушення прав та законних інтересів кредиторів на отримання ними грошових коштів.

Крім того суд зазначає, що притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, за порушення ч.5 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 5 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства), відповідачем було допущено порушення ч. 4 ст. 21 Кодексу України з процедур банкрутства, адже з моменту вчинення позивачем дій з підготовки та направлення кредиторам повідомлень про результати розгляду грошових вимог від 20.09.2019 і до моменту прийняття оспорюваного наказу від 09.11.2020 минуло більше одного року.

Також судом встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало встановлене в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 порушення позивачем частини 10, частини 11 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 10, ч. 11 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність боржника, в частині вибіркового підходу до розгляду вимог кредиторів, зокрема заявлення застосування судом строків позовної давності, щодо вимог кредиторів, вибіркового, необ`єктивного підходу при розгляді вимог, направлення додаткових запитів на підтвердження вимог кредиторів, дослідження сторонніх веб сайтів, на підтвердження, чи спростування заявлених вимог тощо.

Однак, відповідачем, в підтвердження прийняття обґрунтованого та законного рішення щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення, не надано суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу вчинення позивачем інкримінованого йому порушення, а саме втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність боржника.

Суд наголошує на тому, що у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) розгляд заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому порядку є прямим обов`язком позивача, а відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства) остаточне рішення щодо визнання чи відхилення заявлених до боржника грошових вимог приймає не позивач, а господарський суд.

Тому дії позивача з розгляду вимог кредиторів заявлених в процедурі банкрутства ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», в тому числі, із висловленням своєї правової позиції про наявність підстав для застосування судом до заявлених вимог строку позовної давності, відповідають вимогами законодавства про банкрутство та не можуть бути кваліфіковані, як втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність боржника.

Зі змісту Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 вбачається, що під час проведеної перевірки Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) встановлено, що позивач звертався до ISD Dunaferr Co.Ltd та ISD HutaCzestowaSt. z.o.o. з листами для отримання підтвердження наявності в цих компаній перед ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» дебіторської заборгованості.

Однак, суд не погоджується з висновками відповідача про те, що такі дії позивача є втручанням позивача в оперативно-господарську діяльність боржника, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (п. 5 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства) розпорядник майна має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та від фізичних осіб за їхньою згодою. Інформація щодо розміру дебіторської заборгованості відноситься до тією інформацію, яку слід з`ясувати під час процедури розпорядження майном.

Твердження відповідача про допущення позивачем вибіркового підходу до розгляду вимог кредиторів, чи повідомлення про виключну компетентність щодо управління боржником не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Відтак, в цій частині відповідачем не доведено наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, за який позивача можна було притягнути дисциплінарної відповідальності.

Крім того, судом встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало встановлене в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 порушення позивачем абзацу 5 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 5 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо не вжиття заходів з захисту майна боржника.

При цьому, відповідачем застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у зв`язку з тим, що на дату проведення перевірки, позивачем не вжито заходів щодо митного оформлення товару боржника, яке знаходиться на митному складі; не вчинено дій направлених на вжиття заходів з захисту майна: відокремленого підрозділу, часток боржника в статутному капіталі інших юридичних осіб, коштів на рахунках тощо.

Однак, таке рішення відповідача не відповідає вимогам законності, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач виконує повноваження розпорядника майна ПАТ «Алчевський металургійний комбінат».

Так, відповідно до абз.5 ч.3 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 5 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний вживати заходів для захисту майна боржника.

Водночас, ч. 10 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 10 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) передбачено, що розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника (ч. 11 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 11 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства).

Наведені відповідачем дії, які на його думку мав вчинити позивач під час виконання повноважень розпорядника майна ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» не відносяться до компетенції позивача, їх вжиття прямо заборонено ч. 10 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 10 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства).

Натомість Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) під час проведення позапланової перевірки діяльності позивача встановлено, що позивач направив боржнику повідомлення про призначення розпорядника майна № 02-01/04-02 від 13.08.2019, № 02-01/04-25 та 02-01/04-28 від 21.08.2019, №02-01/04-31 від 06.09.2019, № 02-01/04-129 від 16.10.2019, в якому зазначалося перелік обмежень визначених Законом стосовно дій керівництва боржника у процедурі розпорядження та вимога необхідності вжиття заходів по забезпеченню збереження майна боржника.

Суд вважає такі дії позивача достатніми для виконання та дотримання позивачем абзацу 5 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 5 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), зокрема щодо вживання заходів для захисту майна боржника.

Відтак, висновки щодо порушення позивачем абзацу 5 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 5 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) є безпідставними та необґрунтованими.

Ще однією з підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало встановлене в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 порушення позивачем абзацу 2 ст. 40 Кодексом України з процедур банкрутства, та ч. 12 ст. 44 Кодексом України з процедур банкрутства, щодо не покладення обов`язків керівника боржника на розпорядника майна.

Зі змісту Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 вбачається, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення було зумовлено тим, що за ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» обліковується значна сума кредиторських вимог, які на теперішній час розглядаються господарським судом, в той же час наявна дебіторська заборгованість, яка підтверджена рішеннями міжнародних судів та у наявності майно, яке зберігається Луганською митницею ДФС на складі вартістю 293 455 620,29 грн. Відтак, Комісія Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з висновками якої погодилася Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих та відповідач, дійшла висновку про те, що позивач не вжив жодних дієвих заходів, направлених на покладення виконання обов`язків керівника ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» на позивача.

Надаючи правову оцінку інкримінованих позивачу порушень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 12 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 12 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

У разі виявлення зазначених обставин за клопотанням кредиторів або інших учасників справи про банкрутство ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов`язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

Згідно ч. 2 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, у процедурі розпорядження майном за клопотанням розпорядника майна, сторін або інших учасників справи про банкрутство, що містить підтверджені відомості про перешкоджання керівником або органом управління боржника виконанню повноважень розпорядника майна, невжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а також про вчинення ними дій, що порушують права та законні інтереси боржника або кредиторів, господарський суд має право припинити повноваження керівника або органу управління боржника та покласти виконання його обов`язків на розпорядника майна. Про припинення повноважень керівника або органу управління боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна господарський суд виносить ухвалу.

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що припинення повноважень керівника або органу управління боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна відбувається лише на підставі ухвали господарського суду. Право на звернення з відповідним клопотанням до суду наділений, не тільки позивач, але й інші учасників справи про банкрутство.

Позивач надав суду докази вчинення ним дій спрямованих на покладення обов`язків керівника боржника на розпорядника майна, зокрема: копію клопотання № 02-01/04-171 від 04.02.2020 р. про покладення обов`язків керівника на розпорядника майна боржника з доказами направлення суду та копія клопотання №02-01/04-188 від 19.03.2020 р. про покладення обов`язків керівника на розпорядника майна боржника з доказами направлення суду.

За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено вжиття ним належних та достатніх заходів спрямованих на покладення обов`язків керівника боржника на розпорядника майна.

Натомість відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, того, що таке звернення позивача призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам.

Відтак, в цій частині відповідачем не доведено наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, за який позивача можна було притягнути дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало встановлене в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 порушення позивачем абзацу 6, 7 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 6, 7 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) щодо обов`язку розпорядника майна аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках, виявлення (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Зі змісту Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 року № 50 вбачається, що Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) встановлено, що Звіт про проведений Аналіз від 12.09.2019 р. проведено без визначення можливості використання санаційних процедур для поліпшення фінансово-господарського стану підприємства та виведення його з неплатоспроможного стану, відтак на думку Комісії та відповідача такий звіт проведено без врахування Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, що свідчить про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку.

Надаючи правову оцінку інкримінованих позивачу порушень, суд зазначає наступне.

Абзацом шостим та сьомим ч.3 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) встановлено, що розпорядник майна зобов`язаний: проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Позивачем в підтвердження виконання вимог абз. 6, 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч.3 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства) надано суду Звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» та аналізу ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства від 12.09.2019 р. Відповідач не заперечує щодо існування такого Звіту.

З його змісту вбачається, що позивачем проведено аналіз фінансово-господарського стану ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», а також аналіз ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

З викладеного суд робить висновок про те, що позивачем дотримано вимоги абз. 6, 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 6, 7 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства).

Щодо посилань відповідача на те, що Звіт проведено без врахування Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, що свідчить про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, то тут суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання державних підприємств і підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує п`ятдесят відсотків, та підготовки на запити суду, прокуратури або іншого уповноваженого органу висновків про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, який був затверджений наказом Міністерства юстиції України № 327/5 від 26.02.2013 (чинний на момент проведення Аналізу), Аналіз фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання щодо наявності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (далі - Аналіз) проводиться згідно з Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затвердженими наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 № 1361).

Пунктом 2 Порядку визначено, рекомендувати арбітражним керуючим, призначеним судом розпорядниками майна, при здійсненні аналізу фінансової, господарської та інвестиційної діяльності підприємства, його становища на ринках та аналізу фінансового становища керуватися Порядком проведення аналізу фінансово-господарського стану суб`єктів господарювання державних підприємств і підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує п`ятдесят відсотків, та підготовки на запити суду, прокуратури або іншого уповноваженого органу висновків про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, затвердженим цим наказом.

Отже, згідно п. 2 Порядку, цей Порядок носить для арбітражних керуючих лише рекомендаційних характер та не є обов`язковим.

При цьому, Методичні рекомендації щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджені наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 26.10.2010 № 1361).

Суд не приймає посилання відповідача на Методичні рекомендації щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, оскільки такі не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, мають рекомендаційний характер, а тому, відповідно, не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України.

Водночас, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що інкриміноване позивачу порушення абз. 6, 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 6, 7 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства) призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.

Відтак, в цій частині відповідачем не доведено наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, за який позивача можна було притягнути дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд зазначає, що притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, за порушення абз. 6, 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 6, 7 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства), відповідач попустив порушення ч. 4 ст. 21 Кодексу України з процедур банкрутства, адже з моменту підготовки позивачем Звіту за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» та аналізу ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства від 12.09.2019 і до моменту прийняття оспорюваного наказу від 09.11.2020 року минуло більше одного року.

Судом встановлено, що ще однією з підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало встановлене в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 порушення позивачем абзацу 11 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 11 ч.3 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства), щодо здійснення не належної інвентаризації майна боржника.

Зі змісту Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 29.09.2020 № 50 вбачається, що Комісією встановлено, що позивачем на позапланову перевірку надано акти інвентаризації майна ПАТ «Алчевський металургійний комбінат». Однак, Комісія вважає, що матеріали проведеної позивачем інвентаризації містять неповні, недостовірні дані. При цьому, Комісія, з якою погодились Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих та відповідач, вважає, що для проведення належної інвентаризації позивач мав вжити відповідних заходів в частині покладення обов`язків керівника боржника на розпорядника майна, враховуючи створення перешкод керівництвом боржника діям розпорядника майна.

Надаючи правову оцінку інкримінованих позивачу порушень, суд зазначає наступне.

Згідно абзацу 11 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» розпорядним майна зобов`язаний не пізніше двох місяців від дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з боржником організувати та забезпечити проведення інвентаризації майна боржника та визначити його вартість.

Зі змісту Довідки про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 18.09.2020 № 40 вбачається, що під час проведення позапланової перевірки діяльності позивача Комісією Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було встановлено, що позивач неодноразово звертався до ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» з повідомленнями про необхідність проведення інвентаризації майна боржника від 13.08.2019 р. № 02-01/04-03, від 21.08.2019 №02-01/04-26 та від 06.09.2019 №02-01/04-32.

Отже, з викладеного вище вбачається, що позивачем вживалися заходи передбачені абз.11 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо організації та забезпечення проведення інвентаризації майна боржника та визначити його вартість.

Абзацом одинадцятим ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що розпорядник майна зобов`язаний не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість.

В той же час, як вбачається зі змісту Довідки про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 18.09.2020 № 40 позивач у виконання приписів абз. 11. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства надав на перевірку акти інвентаризації майна боржника від 20.12.2019.

Таким чином, суд приходить висновку про те, що позивачем було дотримано вимог абзацу 11 частини 3 статті 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (абз. 11 ч. 3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства). Відтак, доводи відповідача про те, що в діях позивача наявний дисциплінарний проступок повністю спростовуються.

Суд зазначає, що в підтвердження наявності в діях позивача інкримінованого йому порушення, за яке позивача можна було притягнути до дисциплінарної відповідальності, відповідач не надав суду жодного доказу, зокрема того, що матеріали проведеної позивачем інвентаризації містять неповні, недостовірні дані.

Доводи відповідача про те, що інвентаризація майна боржника проведена позивачем не у встановлений строк судом не приймаються, оскільки результати попередньої перевірки були скасовані, що підтверджується витягом з протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих № 93/07/20 від 06.07.2020.

Суд також зазначає, що під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідачем безпідставно не було враховано тієї обставини, що з 18.12.2017 майно ПАТ «АМК», яке розташоване за адресою: Луганська область, м. Алчевськ, вул. Шмідта, 4 (будівлі, обладнання, офісна техніка, транспортні засоби, первинна бухгалтерська, звітна, дозвільна, договірна документація, сировина, товарні запаси), перебуває у незаконному володінні, та під контролем невстановлених осіб, представників так званої «Луганської народної республіки», що підтверджується ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.12.2018 по справі № 428/15433/18.

Відтак, не надання боржником позивачу первинної бухгалтерської документації та інших відомостей не може розцінюватися, як створення перешкод керівництвом боржника діям розпорядника майна.

Отже, в цій частині відповідачем також не доведено наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, за який позивача можна було притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Доводи відповідача щодо втручання в дискреційні повноваження Міністерства юстиції України при розгляді цієї справи суд вважає безпідставними, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 120/3962/18-а.

Натомість судом встановлено, що ні в рішенні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, відображене у протоколі №96/10/20 від 27.10.2020, ні в наказі Міністерства юстиції України від 09.11.2020 №3887/5 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого не зазначено, який саме з виявлених комісією недоліків в роботі позивача, по своїй суті є грубим порушенням законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення ним прав та законних інтересів боржника та кредиторів.

Наведене є достатньою правовою підставою для визнання протиправним та скасування: рішення Дисциплінарної комісії арбітражного керуючого від 27.10.2020, яке оформлено протоколом №96/10/20, в частині застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців та наказу Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців.

В даному випадку відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами, що арбітражним керуючим ОСОБА_1 вчинено таке діяння, що є грубим порушенням, яке є підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявності правових підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, оскільки не обґрунтовано вчинення позивачем саме грубого порушення законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).

З огляду на те, що відповідачем, не доведено правомірності прийнятих рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд вважає, що під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців, відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства щодо прийняття обґрунтованого рішення, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, який вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Як встановлено судом позивач подав на засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих додаткові пояснення №02-01/04-276 від 19.10.2020 та прийняв особисту участь в засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке відбулося 27.10.2020.

Однак, зі змісту витягу з протоколу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 27.10.2020 №96/10/20 вбачається, що протокол не містить ні посилання на доводи позивача, ні мотивів їх відхилення чи прийняття, що свідчить про те, що позивач не був почутий на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих

В той же час, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. (…) Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), 49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, оскаржувані рішення та наказ були прийняті без належного обґрунтування, без наведення доводів позивача, без зазначення мотивів їх відхилення чи прийняття, що суперечить принципу обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень, правовій позиції Європейського суду з прав людини та є окремою підставою для скасування відповідних рішень суб`єктів владних повноважень.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою. Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі: 1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого; 2) зловживання правами арбітражного керуючого; 3) подання до суду неправдивих відомостей; 4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску; 5) припинення діяльності арбітражного керуючого; 6) наявності конфлікту інтересів.

За наявності підстав для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень або за клопотанням комітету кредиторів господарський суд протягом 14 днів постановляє ухвалу про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень.

Тобто, факт невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з Кодексом України з процедур банкрутства має бути підтверджений ухвалою господарського суду у справі про банкрутство боржника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.11.2019 по справі №520/10228/18 та від 16.04.2020 по справі №300/526/19.

Судовим розглядом не встановлено, а відповідачами не доведено наявності, на час винесення оскаржуваних у даній справі рішень, ухвал господарського суду, які б підтверджували певні факти допущення позивачем порушень.

За таких обставин, підстави для прийняття оскаржуваних у даній справі рішення та наказу були відсутні.

Крім того, при прийнятті оскаржуваних рішень (протоколу й наказу) не було враховано вини арбітражного керуючого, обставин вчинення, його тяжкості, не встановлення фізичних чи юридичних осіб, прав яких було порушенні діями позивача (що зазначені в акті перевірки як грубі порушення законодавства).

Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що оскаржуваний позивачем наказ Міністерства юстиції України №3887/5 09.11.2020 та рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, відображене у протоколі від 27.10.2020 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців, не відповідають вимогам передбаченим статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідач не врахував істотних обставин, які мали значення для їх прийняття. Оскаржувані позивачем рішення та наказ прийнято безпідставно та всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню. Натомість позивач по справі, довів суду обґрунтованість своїх позовних вимог належними і допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 09.11.2020 №3887/5 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого) та визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, відображене у протоколі № 96/10/20 від 27.10.2020 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців є обґрунтовані та такими, що слід задовольнити.

Відповідно до п.1 розділу І Порядку формування і ведення Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, який був затверджений наказом Міністерства юстиції України 19.09.2019 № 2969/5 (далі - Порядок формування і ведення Єдиного реєстру), цей Порядок визначає порядок формування, ведення і користування відомостями з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Згідно пункту 3 розділу І Порядку формування і ведення Єдиного реєстру, єдиний реєстр формується і ведеться Міністерством юстиції України у складі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 9 розділу І Порядку формування і ведення Єдиного реєстру арбітражних керуючих, єдиний реєстр містить відомості серед іншого про: дату та номер рішення про притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення; дату та номер наказу Міністерства юстиції України про скасування наказу Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку формування і ведення Єдиного реєстру рішення дисциплінарної комісії арбітражних керуючих та наказ Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

Згідно пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку формування і ведення Єдиного реєстру Доступ до інформації з Єдиного реєстру є безоплатним, здійснюється цілодобово і без обмежень на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України із забезпеченням можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації. На вебсайті Єдиного реєстру, серед іншого, відображаються така інформація: дата та номер протоколу рішення дисциплінарної комісії та наказу Міністерства юстиції України про накладення на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) дисциплінарного стягнення.

Однак, рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих та наказ Міністерством юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців є протиправним.

Позовні вимоги із зобов`язання відповідача внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України формується державним органом з питань банкрутства у складі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про скасування наказу Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців, підлягає задоволенню, оскільки є похідними позовними вимогами від позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати наказу Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020, а тому також підлягають задоволенню.

Крім того, такі позовні вимоги узгоджуються з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.03.2021 року по №826/6548/18.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, № 4241/03 (п. 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд присуджує на користь позивача сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову в загальному розмірі 3 153,00 грн., який слід стягнути на його користь з відповідача за рахунок бюджетний асигнувань.

Керуючись статтями 2, 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 27.10.2020 № 96/10/20, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на шість місяців.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців;

Зобов`язати Міністерство юстиції України внести до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, який формується державним органом з питань банкрутства у складі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про скасування наказу Міністерства юстиції України № 3887/5 від 09.11.2020 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 строком на шість місяців.

Стягнути на користь Арбітражного керуючого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 3 153,00 (три тисячі сто п`ятдесят три гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Арбітражний керуючий ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Суддя І.В. Смолій

Повний текст рішення складено 11.05.2021.