Справа № 420/4457/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4457/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про:

визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ф» №10369-13 від 21.10.2020 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, на думку позивача, Головним управлінням ДПС в Одеській області було порушено строки складання та направлення позивачеві податкових повідомлень-рішень зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що встановлені п.266.6.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому, податкова вимога винесена у зв`язку з їх несплатою також є протиправною.

Крім того, щодо нарахування земельного податку з фізичних осіб позивачем наголошувалося, що згідно вимог податкового законодавства підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Натомість, інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 у державному земельному кадастрі - відсутня. ОСОБА_1 вказував, що не являється, ані власником, ані користувачем земельної ділянки у розумінні чинного законодавства, а тому відсутні підстави для нарахування йому земельного податку з фізичних осіб.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи №420/4457/21 у судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, Головному управлінню ДПС в Одеській області продовжено процесуальний строк на надання витребуваних доказів по адміністративній справі №420/4457/21 до 30 квітня 2021 року.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№20705/21 від 23.04.2021р.) на позовну заяву (а.с.69-77).

Відзив обґрунтований наступним.

Головне управління ДПС в Одеській області наголошувало, що відповідно до п.102.1 статті 102 Податкового кодексу України має право визначити суму податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за три звітні податкові роки.

Крім того, Головне управління ДПС в Одеській області вказувало, що обов`язок зі сплати земельного податку виникає у власника нежитлового приміщення розташованого на цій земельній ділянці з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та не залежить від факту реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою на якій воно розташоване.

У відповіді на відзив (вх.№22136/21 від 29.04.2021р.) ОСОБА_1 зазначив, що податкові повідомлення-рішення на підставі яких було винесено оскаржувану податкову вимогу не отримував, оскільки вони не надсилалися на податкову адресу позивача, а тому, податкові зобов`язання не набули статусу узгоджених.

Крім того, на думку позивача, Податковий кодекс України чітко встановлює момент виникнення обов`язку сплати податку на землю дата державної реєстрації права власності на земельну ділянку. У свою чергу, доказів підтвердження наявності у ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , контролюючим органом не надано (а.с.106-112).

Станом на 20 травня 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання з 12.05.2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до договору купівлі продажу від 09.12.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Бугайовою Л.М. та зареєстрований за №3496, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171825442 від 26.06.2019 року, ОСОБА_1 є власником нежилих будівель та споруд, об`єкту нерухомого майна загальною площею 624,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28-29, 80-81, 88-90).

21.06.2018 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №-1554, яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання за платежем земельного податку з фізичних осіб у розмірі 74243,30 гривень за 2018 рік (а.с.82-83).

Податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року було надіслано Головним управлінням ДПС в Одеській області на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.84).

Рекомендоване поштове повідомлення №191, яким ОСОБА_1 було надіслано податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року повернулось на адресу контролюючого органу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.85).

28.03.2019 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення №0-1551, №0-1551 та №0-1551 від 28.03.2019 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016-2018 роки у загальному розмірі 50787,25 гривень (а.с.91-93).

Податкові повідомлення-рішення №0-1551, №0-1551 та №0-1551 від 28.03.2019 року були надіслані Головним управлінням ДПС в Одеській області на адресу: 65037, м. Одеса, вул. Крутоярська 7 А (а.с.94).

Рекомендоване поштове повідомлення №103, яким ОСОБА_1 було надіслано вищевказані податкові повідомлення-рішення повернулось на адресу контролюючого органу з відміткою служби поштового зв`язку про неможливість вручення «з інших причин, що не дали змогу виконати обов`язку щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.95).

У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 грошових зобов`язань, контролюючим органом сформовано та направлено рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації фізичної особи податкову вимогу форми «Ф» №10369-13 від 21 жовтня 2020 року (а.с.74).

28 грудня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкову вимогу форми «Ф» №10369-13 від 21 жовтня 2020 року (а.с.16-19).

Рішенням про результати розгляду скарги №Ш-99-00-13-05-09 від 19.02.2021 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податку вимогу форми «Ф» №10369-13 від 21 жовтня 2020 року без змін (а.с.22-26).

Вважаючи податкову вимогу форми «Ф» №10369-13 від 21.10.2020 року протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року.

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

У свою чергу, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно.

У силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього Податкового кодексу, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А у силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території, сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Крім того, різновидом податку на майно є податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 09.12.2015 року є власником нежилих будівель та споруд, об`єкту нерухомого майна загальною площею 624,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28-29, 80-81, 88-90).

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові по справі 826/12388/13-а від 07.07.2015 року: «…незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов`язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_10 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно…». Вказаний висновок Верховного Суду України також підтримано Верховним Судом, зокрема, у постанові №826/12431/16 від 22.04.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право землекористувача виникло у позивача у момент реєстрації права власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходиться на земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 є платником земельного податку та податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

У свою чергу, пунктом 266.7.1 ст. 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного виду, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної житлової площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної житлової площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів 2 і 3 цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги житлової площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості надсилаються (вручаються) платнику податку - фізичній особі контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд зазначає, що відповідно до статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Зі змісту наведених норм вбачається, що факт отримання документів платником податків має важливе значення, оскільки з цим моментом законодавство пов`язує відлік певних строків. Вважається, що документи належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місцезнаходження або податкову адресу.

Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є податковим боргом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За змістом пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року було надіслано Головним управлінням ДПС в Одеській області на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.84).

У свою чергу, згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, з 12.05.2017 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Рекомендоване поштове повідомлення №191, яким ОСОБА_1 було надіслано податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року повернулось на адресу контролюючого органу у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.85).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року не направлялося Головним управлінням ДПС в Одеській області за податковою адресою позивача, що не дає підстав вважати такий документ належним чином врученим у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України.

Відтак, грошове зобов`язання визначене у вказаному податковому повідомленні-рішенні за платежем земельного податку з фізичних осіб у розмірі 74243,30 гривень за 2018 рік, не набуло статусу узгодженого, що, відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу, оскільки такі дії є передчасними.

Таким чином, оскільки частина суми податкового боргу ОСОБА_1 (74243,30 гривень), яка вказана у податковій вимозі контролюючого органу не є узгодженим грошовим зобов`язанням, суд вважає наявними підстави для визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ф» №10369-13 від 21 жовтня 2020 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності винесеної податкової вимоги.

Крім того, суд звертає увагу, що будучи обізнаним, що податкове повідомлення-рішення №-1554 від 21.06.2018 року так і не було вручено позивачу у зв`язку з зазначенням невірної адреси, Головне управління ДПС в Одеській області не вжило жодних заходів, спрямованих на його надіслання за податковою адресою ОСОБА_1 .

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1250,31 гривень та який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ф» №10369-13 від 21.10.2020 року - задовольнити.

Податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області форми «Ф» №10369-13 від 21.10.2020 року визнати протиправною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 1250,31 (одна тисяча двісті п`ятдесят гривень тридцять одна копійка) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.