Справа № 120/5717/20-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5717/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маслоід О.С.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

17 травня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Господарського суду Вінницької області у якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача у видачі оновлених довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2012 року по 01.01.2020 року, оформленої листом за вих. № 02.5-53/66/2020 від 28.09.2020 року;

- зобов`язати відповідача виготовити та видати позивачеві оновлені довідки згідно додатку № 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що визначена на підставі ст.129, 133 ЗУ Про судоустрій і статус суддів у розмірі суддівської винагороди судді на відповідній посаді (тобто із застосуванням надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу) на дати збільшення суддівської винагороди, а саме: 01.01.2012 року, 01.04.2012 року, 01.07.2012 року, 01.10.2012 року, 01.12.2012 року, 01.01.2013 року, 01.12.2013 року, 01.09.2015 року, 01.01.2016 року, 01.05.2016 року, 01.12.2016 року, 01.01.2017 року, 01.01.2018 року, 01.01.2019 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо дачі вказівок Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області не приймати до уваги видану відповідачем довідку № 50 від 02.04.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та повідомлення про визнання цієї довідки недійсною у листі від 28.09.2020 року за вих. № 02.5-53/61/2020;

- зобов`язати відповідача відкликати з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області лист від 28.09.2020 року за вих. № 02.5-53/61/2020 як помилковий.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22.09.2020 року звернулась до відповідача із заявою, у якій просила видати оновлену довідку про суддівську винагороду, визначену відповідно до закону із застосуванням 50% надбавки до посадового окладу судді на відповідній посаді. Відповідач, розглянувши заяву позивача, листом від 28.09.2020 року за вих. № 02.5-53/66/2020 відмовив останній у видачі довідки, посилаючись на те, що позивач вийшла у відставку до набрання чинності ЗУ Про судоустрій та статус суддів, тому стосовно неї зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, яке діяло на день набрання чинності вказаним Законом. При цьому, положення ст.123, 133 ЗУ Про судоустрій та статус суддів може бути застосовано виключно до суддів, призначених чи обраних після початку його дії. Позивач з такою відмовою не погоджується. Вказує, що вона не ставить питання про визначення/перегляд її стажу роботи на посаді судді, а мова йде про зміну складових суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді. Доплата за вислугу років (її розмір у процентному відношенні до посадового окладу) є складовою суддівської винагороди, при зміні якої має змінюватись щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у квітні 2008 року вийшла у відставку з посади судді Господарського суду Вінницької області на підставі положень закону України Про статус суддів.

22.09.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила видати оновлені довідки про розмір суддівської винагороди для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що визначена на підставі ст.133 ЗУ Про судоустрій і статус суддів у розмірі суддівської винагороди судді на відповідній посаді (тобто із застосуванням надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу) станом на дати збільшення суддівської винагороди, а саме: 03.08.2010 року, 01.12.2010 року, 01.01.2011 року, 01.04.2011 року, 01.10.2011 року, 01.12.2011 року, 01.01.2012 року, 01.04.2012 року, 01.07.2012 року, 01.10.2012 року, 01.12.2020 року, 01.01.2013 року, 01.12.2013 року, 01.09.2015 року, 01.01.2016 року, 01.05.2016 року, 01.12.2016 року, 01.01.2017 року, 01.01.2018 року, 01.01.2019 року.

Відповідач, за результатами розгляду заяви позивача, листом Про надання довідок щодо суддівської винагороди від 28.09.2020 року за вих. № 02.5-53/66/2020 відмовив останній у видачі оновлених довідок про розмір суддівської винагороди з мотивів того, що положення ст.133 ЗУ Про судоустрій і статус суддів в редакції, яка почала діяти з 29.03.2015 року, може бути застосовано виключно до суддів, призначених чи обраних після початку її дії. Більш того, п.11 розділу ХІІІ Перехідні положення цього закону було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Додатково відповідач просив позивача повернути помилково видані ним довідки № 50 від 02.04.2020 року із зазначенням розміру доплати за вислугу років у розмірі 70% та 50% посадового окладу.

Не погоджуючись з цим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач була призначена на посаду судді до набрання чинності цим Законом і вийшла у відставку у період дії ЗУ Про статус суддів № 2862 від 15.12.1992 року, відповідно розмір надбавки за вислугу років встановлюється згідно приписів ЗУ Про статус суддів № 2862 від 15.12.1992 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд на даний момент визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII (далі Закон - № 1402-VIII).

Відповідно до п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

За приписами ч.1 ст.142 Закону № 1402-VI, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).

Досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді ", Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відносини щодо призначення довічного грошового утримання судді на момент виходу позивача у відставку були врегульовані ЗУ Про статус суддів від 15.12.1992 року № 2862, який втратив чинність на підставі Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453 від 07.07.2010 року.

У ч.4 ст.44 ЗУ Про статус суддів від 15.12.1992 року № 2862 визначено, що суддям виплачується надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

У відповідності до ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частинани 4 та 5 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди.

Із наявного в матеріалах справи (а.с.10) розрахунку стажу роботи судді, який дає право на отримання надбавки за вислугу років, виданого Господарським судом Вінницької області 19.03.2020 року за вих.№2, слідує, що даний стаж роботи позивача становить 21 рік 03 місяці 18 днів.

Позивачеві під час виходу у відставку встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 40%.

В подальшому ч.5 ст.129 ЗУ Про судоустрій і статус суддів № 2453, який набрав чинності 03.08.2010 року, тобто після виходу позивача у відставку, визначено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

З прийняттям Закону № 1402-VIII від 02 червня 2016 року Закон № 2453 втратив чинність.

Однак, ч.5 ст.135 Закону № 1402-VIII теж передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Колегія суддів зазначає, що вислуга років у позивача, яка дає право на отримання надбавки за вислугу років, як судді не є предметом спору. Вона є незмінною з моменту виходу позивача у відставку, тобто з 2008 року, по даний час.

Спірним є питання чи підлягає збільшенню розмір надбавки за вислугу років судді у відставці при збільшенні такої надбавки працюючому судді.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з прийняттям Закону № 2453, який набрав чинності 03.08.2010 року, розмір надбавки за вислугу років, понад 20 років, збільшився до 50 відсотків посадового окладу.

Так як доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, тому її підвищення повинно поширюватися не лише на працюючих суддів, а й на суддів у відставці, в тому числі позивача, оскільки у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо інших позовних вимог (визнання протиправними дій відповідача щодо дачі вказівок Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області не приймати до уваги видану відповідачем довідку № 50 від 02.04.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та повідомлення про визнання цієї довідки недійсною у листі від 28.09.2020 року за вих. № 02.5-53/61/2020; зобов`язання відповідача відкликати з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області лист від 28.09.2020 року за вих. № 02.5-53/61/2020 як помилковий) то колегія суддів вважає, що вони є похідними, на суть спору не впливають, а тому задоволенню не підлягають.

На користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Господарського суду Вінницької області у видачі ОСОБА_1 оновлених довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2012 року по 01.01.2020 року, оформленої листом за вих. № 02.5-53/66/2020 від 28.09.2020 року;

- зобов`язати відповідача виготовити та видати позивачеві оновлені довідки згідно додатку № 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі суддівської винагороди судді на відповідній посаді (тобто із застосуванням надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу) на дати збільшення суддівської винагороди, а саме: 01.01.2012 року, 01.04.2012 року, 01.07.2012 року, 01.10.2012 року, 01.12.2012 року, 01.01.2013 року, 01.12.2013 року, 01.09.2015 року, 01.01.2016 року, 01.05.2016 року, 01.12.2016 року, 01.01.2017 року, 01.01.2018 року, 01.01.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2102 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Господарського суду Вінницької області (м.Вінниця вул.Пирогова,29, ).

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.