Справа № 240/9143/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
про відмову у забезпеченні позову
19 травня 2021 року м. Житомир справа № 240/9143/21
категорія 113050100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Антидопінгового Центру про визнання протиправними дій і бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
18.05.2021 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного Антидопінгового Центру, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Національного антидопінгового центру, які полягають у неналежному проведенні перевірки після одержання несприятливого результату аналізу з метою з`ясування чи мали місце явні відхилення від Міжнародного стандарту з тестування та розслідувань або Міжнародного стандарту для лабораторій, які спричинили несприятливий результат аналізу щодо спортсмена ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії Національного антидопінгового центру, які полягають у обвинуваченні ОСОБА_1 у порушенні Антидопінгових правил Національного антидопінгового центру та у тимчасовому відстороненні ОСОБА_1 від участі у спортивних змаганнях під егідою Міжнародної Федерації Каное та Федерації Каное України з 02.03.2021;
- визнати протиправним та скасувати рішення Національного антидопінгового центру у справі №20-4503900, які полягають у тимчасовому відстороненні ОСОБА_1 від участі у спортивних змаганнях, у тому числі під егідою Міжнародної Федерації Каное та Федерації Каное України з 02.03.2021;
- визнати протиправною бездіяльність Національного антидопінгового центру щодо неприйняття остаточного рішення у справі №20-4503900 щодо ОСОБА_1 та зобов`язати Національний антидопінговий центр упродовж 10 днів з моменту прийняття судового рішення прийняти остаточне рішення у справі №20-4503900 щодо ОСОБА_2 .
В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивачем вказано, що Національним антидопінговим центром було допущено бездіяльність щодо прийняття остаточного рішення щодо ОСОБА_1 , а також Національним антидопінговим центром у справі №20-4503900 було прийнято оскаржуване рішення всупереч закону та із порушенням встановленої процедури, через що в такому рішенні вбачаються очевидні ознаки його протиправності.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Положеннями статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Згідно з частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.
Положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частина 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з частиною 5 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
За приписами пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 6 березня 2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, зазначає наступне.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Таким чином, прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі очевидності ознак протиправності рішення або наявності загрози того, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача.
Суд відмічає, що обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказує на неможливість участі у змаганнях та не наводить обгрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Тобто позивач фактично за допомогою заяви про забезпечення позову намагається обійти його тимчасове відсторонення та взяти участь у змаганнях попри виявлені заборонені речовини у пробах, що не відповідає меті забезпечення позову.
Наведені позивачем у заяві про забезпечення позову на думку позивача очевидні ознаки протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідача, суд вважає не очевидними, оскільки обставини на які вказує позивач є фактичною незгодою із відстороненням його від участі у змаганнях.
Із заяви про забезпечення позову вбачається, що було взято проби, виявлено заборонені речовини, відсторонено від змагань, отже дії відповідача є послідовними, вчиненими згідно з повноваженнями та не є очевидно протиправними на час вирішення клопотання про забезпечення позову.
Такі дії є предметом оскарження та для належної оцінки мають бути детально розглянуті та проаналізовані судом під час слухання судової справи.
Таким чином, порівнявши співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник із наслідками вжиття заходів забезпечення позову, як це прямо передбачено частиною пунктами 1, 2 частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Згідно з частиною 5 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Виходячи з викладених позивачем обставин та наведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-154, 156, 204, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Гурін