Справа № 300/1684/20
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р. справа № 300/1684/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Скільського І.І.,

за участі:

секретаря судового засідання - Гевак Л.І.,

представника позивача - Рисей Т.М.,

представника відповідача - Лаврука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.04.2020 №, №, №, №, №, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Дутка Ігор Михайлович звернувся до суду в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, №, № від 07.04.2020, з підстав їх протиправності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушенням вимог чинного законодавства, відповідачем протиправно прийнято в частині оскаржувані податкові повідомлення-рішення, у зв`язку з чим вони підлягають скасуванню.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Суду пояснив, щовисновки контролюючого органу висвітлені в акті проведеної перевірки, якими встановлено порушення вимог податкового законодавства, позивач вважає частково безпідставними та не погоджується з ними. Зазначив, що позиція податкового органу про завищення декларування валових витрат, які сформовані на підставі господарських операцій по придбанню запчастин для спеціальної техніки, попередній оплаті за апартаменти, які будуть збудовані в майбутньому, а також витрат на купівлю спецтехніки є незаконною, оскільки усі господарські операції підтверджуються відповідними документами та встановлені актом перевірки. Зокрема віднесення спеціальної техніки до основних засобів подвійного призначення є помилковими, а висновки контролюючого органу про визнання завищеними витрат на придбання в 2019 році спеціальної техніки та нерухомого майна спростовуються тим, що відповідно до первинних документів, які надані податковому органу, такі витрати є реальними, фактично понесеними, безпосередньо пов`язаними з господарською діяльністю та отриманням прибутку. Окрім цього вказав, що позивачу у зв`язку з донарахуванням податкових зобов`язань також протиправно збільшено суму грошових зобов`язань з військового податку. Зазначив про правомірність включення до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за листопад 2019 року в розмірі 92 984,00 грн., помилковість висновків податкового органу щодо нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та необхідності складання та реєстрації податкових накладних. Тому оскаржені рішення контролюючого органу є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні, які містяться в матеріалах справи. Вказав, що вони не відповідають доказам, які є в матеріалах справи. Зазначив, що перевіркою позивача встановлено заниження чистого оподаткованого доходу в 2018 та 2019 роках. Щодо віднесення до витрат придбання запчастин і шин для спеціальної техніки уповноважений представник зазначив, що витрати на утримання основних засобів подвійного призначення з 1 січня 2017 року не включаються до складу підприємницьких. Оскільки техніка, яка була предметом перевірки відноситься до основних засобів подвійного призначення, то віднесення таких витрат до підприємницьких є протиправним. Щодо витрат на придбання спеціальної техніки, то на переконання представника відповідача, такі могли бути віднесенні за умови отримання прибутку від їх реалізації. Так само помилково віднесено до витрат попередню оплату за апартаменти, які буде створено в майбутньому, оскільки такі витрати не пов`язані з отриманням доходу. Таким чином контролюючим органом правомірно визначено позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового податку та податку на додану вартість. На підставі наведеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши представників сторін, дослідивши і оцінивши докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , 06.06.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на податковий облік в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області. Станом на момент розгляду справи, види діяльності позивача: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; 46.63 Оптова торгівля машинами й устаткуванням для добувної промисловості та будівництва; 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна.

Виходячи зі змісту позовної заяви, станом на момент державної реєстрації видами діяльності позивача були: 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області з 12.02.2020 по 25.02.2020 на підставі наказів про проведення перевірки №174 від 30.01.2020 про продовження термінів перевірки №309 від 21.02.2020, плану перевірки від 12.02.2020, направлення на перевірку №159 від 30.01.2020 проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 06.06.2017 по 31.12.2019.

За результатами перевірки складено Акт №277/09-19-33-05/ НОМЕР_1 від 11.03.2020, відповідно до якого контролюючим органом встановлено наступні порушення:

п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 на загальну суму 177 593,0 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 58 635, 18 грн., та за 2019 рік на суму 118 958, 24 грн.;

п. 292.1, п. 292.6 ст. 292, п. 293.3 ст. 293, п. 294.1 ст. 294, п. 295.3 ст. 295, п. 296.3 ст. 296 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкові зобов`язання по єдиному податку за 2017 рік на загальну суму 2410, 88 грн., в тому числі за III квартал 2017 року на суму 2125, 00 грн., за IV квартал 2017 року на суму 285, 88 грн.;

п. 46.1 ст. 46, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, Порядок заповнення податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку від 13.01.2015 №4 в частині подання не в повному обсязі та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), а також суми поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, суми поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку за кожен з періодів 2017, 2018 та 2019 років;

ч. 4 ст. 4, ч. 2 та ч. 5 ст. 7, ч. 6 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого занижено суму єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 на загальну суму 216 155,43 грн., в тому числі за 2018 рік на загальну суму 71 643, 04 грн., та за 2019 рік на суму 144 512, 39 грн.;

п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 16 228, 00 грн., у тому числі за червень 2018 року - 1266, 00 грн., за вересень 2018 року - 11710,00 грн., за листопад 2019 року - 1000,00 грн., за грудень 2019 року - 2252,00 грн., та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 89 732,00 грн.;

п. 1201.2 ст. 1201, п. 201.1, п. 201.10, п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.07.2017 по 31.12.2019 податкові накладні на загальну суму ПДВ 105 960,00 грн., в тому числі за січень 2018 року - 346 грн., за червень 2018 року - 920 грн., за серпень 2018 року - 11 667,00 грн., за вересень 2018 року - 43 грн., за листопад 2019 року - 92 984 грн.;

п.п. 164.1.3 п. 164.3 ст. 164, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177, п.п. 1.1, п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в результаті чого занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 на загальну суму 14 799,45 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 4886,26 грн., та за 2019 рік на суму 9913,19 грн.

Не погоджуючись із висновками перевірки, позивач 25.03.2020 подала до відповідача заперечення до акту перевірки №9.

Проте, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області листом №1323/10/09-19-33-05 від 03.04.2020 повідомлено, що висновок акта перевірки від 11.03.2020 №277/09-19-13-05/ НОМЕР_1 залишено без змін (том 1, а.с.73-93).

На підставі висновків зазначеного акту перевірки, відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, зокрема:

податкове повідомлення-рішення від 07.04.2020 №, яким ФОП ОСОБА_1 , збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 177 593,42 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 44 398,36 грн. (всього разом 221 991,78 грн.);

податкове повідомлення-рішення від 07.04.2020 №, яким ФОП ОСОБА_1 , збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 14 799, 45 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 3 699,86 грн., (всього разом 18 499, 31 грн.);

податкове повідомлення-рішення від 07.04.2020 №, яким ФОП ОСОБА_1 , зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 89 732,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 07.04.2020 №, яким до ФОП ОСОБА_1 , застосовано штраф в розмірі 50 % у сумі 52 980, 00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 07.04.2020 №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість в розмірі 16 228,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 4 057, 00 грн., (всього разом 20 285,00 грн.).

Позивач не погоджуючись із зазначеними вище рішеннями контролюючого органу, 22.04.2020 подала скаргу №10 про перегляд вказаних податкових повідомлень-рішень та скасування їх у відповідних частинах.

Державною податковою службою України 25.06.2020 прийнято рішення про результати розгляду даної скарги, якою оскаржені позивачем рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними рішеннями в частині, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 4.1.2 та 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на, зокрема, таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пунктів 177. 1, 177.2 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з підпунктами 177.4.1 та 177.4.4 пунктом 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати.

Підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:

проведення поточного ремонту;

ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові автомобілі.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами; автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб); автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Згідно з групою 84 Закону України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII, до коду 8429 відносять самохiднi бульдозери з неповоротним та поворотним вiдвалом, грейдери, планувальники, скрепери, механiчнi лопати, екскаватори, одноківшовi навантажувачi, машини трамбувальнi та дорожнi котки. Главою 87 Закону України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 №584-VII визначені коди товарів, зокрема 8704 - моторні транспортні засоби для перевезення вантажів; 8705 - моторні транспортні засоби спецiального призначення, крiм призначених головним чином для перевезення людей або вантажiв (наприклад, автомобілі вантажнi для аварiйного ремонту, автокрани, автомобілі пожежнi, автобетономiшалки, автомобілі прибиральнi для доріг, автомобілі поливомийні, автомобiлi-майстернi, радiологiчнi автомобiлi).

Частинами 1 та 2 статті 3 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV передбачено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 42 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до висновків податкового органу при перевірці повноти визначення чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 986 630,08 грн., а саме за 2018 рік на суму 325 750,96 грн. та за 2019 рік на суму 660 879,12 грн.

Також відповідачем встановлено заниження суми військового збору, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 14 799,45 грн., та безпідставне включення до складу податкового кредиту суму ПДВ в загальному розмірі 105 960 грн., і відсутність реєстрації податкових накладних на вказану суму.

На підставі таких висновків контролюючим органом визначено позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового податку та податку на додану вартість, а саме: збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 177 593,42 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 44 398,36 грн.; збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 14 799,45 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 3 699, 86 грн.; зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 89 732, 00 грн., та застосовано штраф в розмірі 50 % у сумі 52 980, 00 грн.; збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість в розмірі 16 228,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 4 057, 00 грн.

Суд зазначає, що помилковість віднесення до підприємницьких витрат вартості запчастин та ТО, придбаних у ТОВ «Алекс-ІФ» та ТОВ «Альянс-ІФ» позивачем визнається, а тому не підлягає дослідженню.

Спірні витрати виникли в результаті висновків контролюючого органу про завищення валових витрат у 2018 році на придбання шин та запчастин для технічного обслуговування телескопічного навантажувача CAT TH 330B, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 24166,67 грн., та включення у валові витрати в 2019 році витрат, які безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу, а саме попередня оплата за апартаменти, які буде створено в майбутньому в сумі 464 919,05 грн., та витрати на купівлю спецтехніки в сумі 831 675,25 грн., в результаті чого занижений чистий оподаткований дохід на суму 660 879,12 грн.

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем не ставилися під сумнів реальність самих господарських операцій, які стали підставою формування спірних витрат, а також автентичність документів, якими засвідчується факт придбання майна, тому суд визнає зазначені факти встановленими та такими, що не потребують додаткового дослідження.

Виходячи зі змісту позовної заяви та акту перевірки, причиною встановлених порушень є:

1. Виключення з валових витрат витрати на придбання шин та запчастин для проведення технічного обслуговування телескопічного навантажувача CAT TH 330B у зв`язку із висновком контролюючого органу про віднесення зазначеної техніки до основних засобів подвійного призначення.

2. Виключення з валових витрат частини вартості придбання екскаватора з обертанням верхньої частини на 360 градусів у комплекті з одним ковшем марки VOLVO модель EC 360 BLC 2005 року який в подальшому продано ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ», та частини вартості придбання гусеничного екскаватора з обертанням верхньої частини на 360 градусів у комплекті з одним ковшем марки JCB модель JC 260 2002 року, який в подальшому продано ОСОБА_2 у зв`язку із неотриманням доходу від реалізації вказаної техніки.

3. Виключення з валових витрат витрати на попередню оплату за апартаменти, які буде створено в майбутньому у зв`язку з висновком контролюючого органу про те, що такі витрати не пов`язані з здійсненням підприємницької діяльності.

Що стосується витрат на придбання шин та запчастин для проведення технічного обслуговування телескопічного навантажувача CAT TH 330B, суд зазначає, що єдиною спірною обставиною є віднесення відповідачем зазначеного навантажувача до основних засобів подвійного призначення. Проте, на переконання суду навантажувач CAT TH 330B не відноситься до основних засобів подвійного призначення, оскільки до таких належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі. Придбання шин та запчастин для ТО до навантажувача CAT TH 330B підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0015622 від 06.12.2017, видатковою накладною №РН-0009182 від 06.12.2017, платіжним дорученням, актом списання №СпТ-000015-1 від 31.12.2017, рахунком №3936 від 15.02.2018, видатковою накладною №4779 від 13.04.2018, податковою накладною №683 від 13.04.2018, актом списання №СпТ-000004 від 30.04.2018, платіжним дорученням №111 від 13.04.2018 (том 1, а.с.111-114, 224-226).

Виходячи з аналізу технічних характеристик навантажувача CAT TH 330B, суд погоджується із доводами позивача, що зазначена техніка не може відноситися до основних засобів подвійного призначення, оскільки не підпадає під жодну з визначених абзацами 8-10 підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України об`єктів (земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі). Функції та будова зазначеного навантажувача призначена виключно для здійснення навантаження і не призначена для транспортування вантажів дорогами загального користування. Окрім цього, на переконання суду, зазначена техніка відноситься до товарної позиції УКТ ЗЕД 8429, що не підпадає під розуміння терміну «легковий та вантажний автомобіль». Таким чином, висновок відповідача про нарахування єдиного внеску на оподаткований дохід в цій частині є безпідставним та необґрунтованим. Також судом встановлено наявність розбіжностей в документах стосовно найменування шин, проте суд приймає до уваги пояснення представника позивача щодо допущення технічної помилки при формуванні відповідного акту списання товарно-матеріальних цінностей №СпТ-000015-1 від 31.12.2017 (том І, а.с.113).

Щодо виключення з валових витрат частини вартості придбання екскаватора з обертанням верхньої частини на 360 градусів у комплекті з одним ковшем марки VOLVO модель EC 360 BLC 2005 року, який в подальшому продано ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ», та частини вартості придбання гусеничного екскаватора з обертанням верхньої частини на 360 градусів у комплекті з одним ковшем марки JCB модель JC 260 2002 року, який в подальшому продано ОСОБА_2 , то відповідачем зроблено висновок, що відповідно до норм ПК України, до складу витрат включаються тільки витрати, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату, тому для включення до складу витрат вартості придбаного товару недостатньо його оплатити.

Проте такий висновок контролюючого органу є передчасним та в повній мірі не відповідає приписам податкового законодавства.

Відповідно до контракту №0703/19 від 07.03.2019, вантажно-митної декларації №UA206030/2019/001714 від 29.03.2019, позивачем придбано у компанії «Pan Traiding Machinery AB» гусеничний екскаватор, який був у використанні з обертанням верхньої частини на 360 градусів у комплекті з одним ковшем марки VOLVO модель НС 360 BLC 2005 року випуску, заводський номер НОМЕР_3 , розрахунок за який в сумі 26000,00 євро, що в гривневому еквіваленті складає 784 583,10 грн., та підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_4 з 01.03.2019 по 31.03.2019, заявою про купівлю іноземної валюти № 10 від 14.03.2019, платіжним дорученням в іноземній валюті №11 від 14.03.2019 (том 1, а.с.115-122).

В подальшому, зазначений гусеничний екскаватор VOLVO на підставі договору купівлі-продажу №0603/19 від 06.03.2019, акту №1 від 03.04.2019, приймання-передачі за договором №0603/19 від 06.03.2019, видаткової накладної №ТС-000007 від 03.04.2019 та податкової накладної №9 від 03.04.2019 поставлено на адресу ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» по ціні 960 000,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 160 000,00 грн. (том 1, а.с.123-128).

Розрахунок за вказаний товар ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» здійснено частково, а саме оплачено всього 300 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №254 від 09.07.2019 (том 1, а.с.135).

Таким чином, згідно первинних документів заборгованість TOB «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» перед позивачем станом на дату перевірки складає 660000,00 грн (том 1, а.с.128,136).

Згідно з договором №12/03-фд про надання поворотної фінансової допомоги від 12.03.2019, додаткової угоди № 1 від 11.06.2019 до договору 12/03-фд про надання поворотної фінансової допомоги від 12.03.2019, платіжного доручення № 7 від 13.03.2019 та листа №13/03-1 від 13.03.2019 ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» надано поворотну фінансову безвідсоткову допомогу в сумі 960 000,00 грн. (том 1, а.с.129-134).

У подальшому позивачу повернуто ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» частину отриманої допомоги в сумі 300000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 254 від 09.07.2019 (том 1, а.с.135).

Таким чином, згідно наданих документів заборгованість ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» станом на дату перевірки складала 660000,00 грн.

Також, відповідно до контракту №0110/19 від 01.10.2019 (том 1, а.с.186-187), вантажно-митної декларації №UA206030/2019/006388 від 15.10.2019, позивачем придбано у компанії «BERPOL» гусеничний екскаватор який був у використанні з обертанням верхньої частини на 360 градусів у комплекті з одним ковшем марки JСВ модель JС 260 2002 року випуску, заводський номер НОМЕР_5 , розрахунок за який в сумі 48000,00 злотих, що в гривневому еквіваленті складає 301128,72 грн, підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_6 з 01.10.2019 по 31.10.2019, заявою про купівлю іноземної валюти № 14 від 09.10.2019, платіжним дорученням в іноземній валюті № 15 від 09.10.2019 (том 1, а.с. 137-141, 228-229).

У подальшому, зазначений гусеничний екскаватор JСВ на підставі договору купівлі-продажу №16/10-19 від 16.10.2019, акта №1 від 27.11.2020 приймання-передачі за договором № 16/10-19 від 16.10.2019, видаткової накладної № ТС-000011 від 27.11.2020 та податкової накладної №14 від 27.11.2019 поставлено в адресу ОСОБА_2 по ціні 375 000,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 62500,00 грн (том 1, а.с.142-148).

Розрахунок за вказаний товар ОСОБА_2 здійснено частково, а саме оплачено всього 14 999 грн, що підтверджується платіжним дорученням №@2PL784815 від 28.11.2019 (том 1, а.с.230).

Таким чином, згідно первинних документів заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем станом на дату перевірки складає 360 001,00 грн.

На переконання суду, наявність часткової заборгованості перед позивачем з боку ТОВ «ТРАНСПОРТНА ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ «ПАТРІОТ» та ОСОБА_2 , яка підтверджена належними документами не може слугувати для висновку про те, що ці операції не пов`язані з господарською діяльністю, а також те, що такі доходи не будуть отримані позивачем за рахунок погашення заборгованості його контрагентами в майбутньому. Таким чином, висновок контролюючого органу щодо здійснення вказаних господарських операцій є передчасним та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Щодо купівлі апартаментів, то згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (апартаменти), яке буде створено у майбутньому №21102019 від 21.10.2019, протоколу погодження договірної ціни від 21.10.2019, акту приймання-передачі кімнати (апартаменти) № 58 від 21.01.2020, податкової накладної №48 від 21.10.2019, податкової накладної № 49 від 21.10.2019, платіжного доручення № 275 від 21.10.2019 та платіжного доручення № 1205 від 21.10 2019, позивачем придбано у ТОВ «ТР-ТУР» апартаменти та здійснено попередню оплату в розмірі 557 902,86 грн., у тому числі ПДВ в сумі 92 983,81 грн. (том 1, а.с.149-157).

Відповідно до предмету вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна (апартаменти), яке буде створено у майбутньому № 21102019 від 21.10.2019 апартаменти, під якими розуміється до моменту завершення будівництва та введення в експлуатацію комплекс майнових прав на ізольоване помешкання (приміщення) в житловому будинку, призначене та придатне для постійного проживання чи для ведення підприємницької діяльності, площею 27,87 кв. м., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м.Яремча, с.Поляниця, участок Вишні.

Суд зазначає, що висновок контролюючого органу про придбання зазначених апартаментів не в цілях ведення господарської діяльності є передчасним та таким, що не ґрунтується на належних доказах. У даному випадку позивачем придбано майновий комплекс, функціональна особливість якого полягає у веденні підприємницької діяльності шляхом надання зазначених апартаментів в оренду.

Засвідчуючи факт надання апартаментів в оренду, які здані в експлуатацію в подальшому підтверджується договором оренди житлового приміщення №58/2020 від 03.02.2020, актом №1 приймання-передачі житлового приміщення (апартаментів) згідно договору оренди №58/2020 від 03.02.2020, додатком до договору оренди №58/2020 від 03.02.2020, платіжним дорученням №58 від 10.04.2020, випискою по рахунку від 31.03.2020 (том 1, а.с.216-222).

Таким чином, позивачем доведено використання зазначених апартаментів у підприємницьких цілях, окрім цього, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач доповнила види підприємницької діяльності, видом - 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що вказую на намір здійснення підприємницької діяльності в цій сфері. Суд наголошує, що висновки відповідача про формування даних витрат не в цілях ведення підприємницької діяльності унеможливлював би віднесення будь яких витрат з метою розширення чи зміни сфери ведення підприємницької діяльності, що суперечить приписам статті 356 Господарського кодексу України в частині можливості ведення будь якої підприємницької діяльності, що не суперечить закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висвітленій в постанові від 05 липня 2019 року в справі №808/6038/15, об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід.

Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

До витрат включаються в тому числі і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

За правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Витрати фізичної особи-підприємця, що враховуються при обчисленні чистого оподаткованого доходу, на суму якого нараховується єдиний соціальний внесок, а також податковий кредит, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Відповідно до частини 7 наказу Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р, за №27/4248 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про безпідставне та протиправне формування позивачем своїх витрат, зокрема, за відсутності первинних документів, які б свідчили про понесені позивачем витрати чи про не пов`язаність таких витрат з проведенням господарської діяльності.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 123 308,25 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 30 827,07 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується визнання протиправним та скасуванняподаткового повідомлення-рішення від 07.04.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 14 799, 45 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 3 699, 86 грн, то суд зазначає наступне.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, перелік яких визначено пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в тому числі доходи з джерела походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), а також іноземні доходи. Крім того, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід або сукупний чистий дохід, який отримує відповідно фізична особа - підприємець або фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Таким чином, зважаючи на вищевикладені висновки суду та неправомірно донараховану суму чистого оподатковуваного доходу, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військового збору в сумі 10 275, 69 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 2 568,91 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 07.04.2020 №, № та № суд зазначає, що відповідачем під час проведеної перевірки встановлено безпідставне включення до складу податкового кредиту сум ПДВ в загальному розмірі 105 960 грн., і відсутність реєстрації податкових накладних на вказану суму, у зв`язку з чим зроблено висновок про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за січень 2018 року на суму 346 грн., за червень 2018 року на суму 920 грн., за серпень 2018 року на суму 11 667 грн., за вересень 2018 року на суму 43 грн., за листопад 2019 року на суму 92 984 грн.

Так спірним є віднесення до складу податкового кредиту за листопад 2019 року попередню оплату за апартаменти, які буде створено у майбутньому на загальну суму 557 902,86 грн., в тому числі ПДВ 92 983,81 грн., а в іншій частині позивачем визнається.

Контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , за перевірений період включено до податкового кредиту придбання товарів, робіт (послуг) на загальну суму 635 760,00 грн., в тому числі ПДВ 105 960,00 грн., що використані не у межах господарської діяльності підприємця, а в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та/або не пов`язані з діяльністю фізичної особи-підприємця.

Відповідачем також зазначено, що на такі товари відсутні підтверджуючі документи щодо використання (списання) таких товарів/послуг у господарській діяльності підприємця, в тому числі включення до податкового кредиту за листопад 2019 року попередньої оплати за апартаменти, які буде створено в майбутньому, постачальником яких було ТОВ «ТР-ТУР» на загальну суму 557902, 00 грн., в тому числі ПДВ 92 983,81 грн., (згідно податкової накладної №48 від 21.10.2019 на суму 500 000,00 грн., в тому числі ПДВ 83 333,33 грн.; згідно податкової накладної №49 від 21.10.2019 на суму 57 902,86 грн., в тому числі ПДВ 9 650, 48 грн.).

Враховуючи вже встановлені вищенаведені обставини справи суд зазначає, що відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а)дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б)дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачається, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а)в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б)в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в)в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г)в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а)придбання або виготовлення товарів та послуг;

б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

При цьому, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, з наведеного слідує, що безумовною підставою платника податку на право віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту звітного періоду за операціями, пов`язаними з господарською діяльністю такого платника, тобто з отриманням прибутку, є податкові накладні, складені його постачальником, та отримані ним з Єдиного реєстру податкових накладних.

Як вже встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (апартаменти), яке буде створено у майбутньому № 21102019 від 21.10.2019, протоколу погодження договірної ціни від 21.10.2019, акту приймання-передачі кімнати (апартаменти) № 58 від 21.01.2020 податкової накладної № 48 від 21.10.2019, податкової накладної № 49 від 21.10.2019, платіжного доручення № 275 від 21.10.2019 та платіжного доручення № 1205 від 21.10.2019 ФОП ОСОБА_1 здійснено попередню оплату в розмірі 557 902, 86 грн, в тому числі ПДВ в сумі 92 983, 81 грн., за апартаменти.

В подальшому, ФОП ОСОБА_1 було отримано з Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 48 від 21.10.2019 на суму 500 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 83 333, 33 грн., та податкову накладної № 49 від 21.10.2019 на суму 57 902, 86 грн, в тому числі ПДВ 9 650, 48 грн., складені її постачальником - ТОВ «ТР-ТУР» за результатами вказаної господарської операції (том 1, а.с. 156-157).

При цьому, відповідно до предмету вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна (апартаменти), яке буде створено у майбутньому № 21102019 від 21.10.2019 є апартаменти, під якими розуміється до моменту завершення будівництва та введення в експлуатацію комплекс майнових прав на ізольоване помешкання (приміщення) в житловому будинку, призначене та придатне для постійного проживання чи для ведення підприємницької діяльності, площею 27,87 кв.м, що знаходиться за адресою Івано-Франківська обл., м. Яремче, с. Поляниця, учасок Вишні.

Таким чином вказані апартаменти ФОП ОСОБА_1 , придбано виключно з метою здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується попереднім договором оренди житлового приміщення (апартаментів) від 27 грудня 2019 року, тобто з метою отриманням прибутку від здавання його в оренду третім особам.

З огляду на зазначене, ФОП ОСОБА_1 , включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за листопад 2019 року в розмірі 92 984, 00 грн., правомірно, оскільки операція з придбання апартаментів пов`язана з її господарською діяльністю, що підтверджується викладеним вище.

Відтак, в силу положень пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України в останньої відсутня база оподаткування з податку на додану вартість, що, в свою чергу, вказує на відсутність обов`язку нараховувати ФОП ОСОБА_1 , податкові зобов`язання з податку на додану вартість в зазначеній сумі, та виключає обов`язок для складання та реєстрації податкової накладної на відповідну суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Отже, вищевикладене в тому числі вказує і на безпідставність висновків контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_1 , пунктів 201.1., 201.7,201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині не складання та не реєстрації відповідних податкових накладних.

Таким чином суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 76 756, 00 грн., та податкове повідомлення-рішення від 07.04.2020 № в частині застосування штрафу в розмірі 50 % у сумі 46 492, 00 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

В свою чергу, податкове повідомлення-рішення від 07.04,2020 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість в розмірі 16 228, 00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями(штрафами) в розмірі 4 057, 00 грн., є також протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З приводу доцільності спростування чи підтвердження усіх аргументів сторін, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. З огляду на зазначену практику ЄСПЛ, судом надано правову оцінку ключовим аргументам у спірних правовідносинах.

Суд зазначає, що принцип добросовісності - загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так факт сплати позивачем судового збору у розмірі 4 071,83 грн., який підлягає стягненню на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням АТ «Райффайзен Банк Аваль» за №357 від 03.07.2020 року.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 123 308,25 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 30 827,07 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військового збору в розмірі 10 275,69 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 2 568,91 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 76 756,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 № в частині застосування штрафу в розмірі 46 492,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 07.04.2020 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4 071 (чотири тисячі сімдесят одну) гривню 83 копійки сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 43142559.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.

Рішення складене в повному обсязі 05 травня 2021 р.