Справа № 520/2127/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 р.Справа № 520/2127/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/2127/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №ЄВ00295405 від 15.01.2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 26151,00 грн., виданого Салтівським управлінням Головного управління ДПС у Харківській області;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Салтівського управління ГУ ДПС у Харківській області ДПС у Харківській області на користь позивача судові витрати згідно квитанції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.20 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання 12.05.21р. не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач в судових засіданнях 21.04.21р. та 12.05.21р. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.04.2021р. та у письмовому відзиві заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Під час апеляційного розгляду справи судом замінено відповідача з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України () на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020р. № 893 «Про деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» та витягу з Єдиного державного реєстру України.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що

22.08.2001 року ОСОБА_1 зареєстровано в якості фізичної особи-підприємця. З 27.08.2001 позивач як платник податків взятий на податковий облік в органах ДПС за № 395.

Згідно ідентифікаційних даних стосовно позивача, з 27.08.2001 року по 05.01.2014 року позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області, Салтівське управління, Куп`янська ДПІ (Куп`янський район) (код ДПІ-2018). З 05.01.2014 року позивач перейшов до Головного управління ДПС у Харківської області, Салтівського управління, Куп`янської ДПІ (місто Куп`янськ) (код ДПІ-2026).

Відповідно до ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та картки особового рахунку Салтівським управлінням Головного управління ДПС у Харківській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 1 718,74 грн. за період з 19.02.2013 року до 20.09.2016 року, штраф у розмірі 5 419,28 грн. за період з 11.02.2015 року до 20.12.2019 року та нараховано пеню у розмірі 19 012,98 грн. (0,1% суми недоїмки). Загальна сума штрафної санкції та пені складає 26 151,00 грн. (а.с. 34).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийняте у повній відповідності з нормами чинного законодавства, тому за наведених обставин і правових норм вимоги позивача необґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовано у Законі України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі - Закон).

На підставі Закону розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (надалі Інструкція), положення якої визначають процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, нарахування фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Так, у статті 1 Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 вказаного Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч.11 ст. 8 вказаного вище Закону).

Статтю 7 вказаного Закону визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в редакціях за спірний період передбачено розмір єдиного внеску, який для фізичних осіб підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Також було передбачено, що єдиний внесок визначається у розмірі 34,7 відсотка суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати та розміру внеску, встановленого Законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною 5 пункту 8 статті 9 Закону передбачено, що періодом, за який платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Платники, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону, п. 2 ч. 6 розділу IV Інструкції).

Пунктом 5 розділу IV Інструкції передбачено обчислення і строки сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску;

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до положень ст. 25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи, пеня) відповідно до Закону.

Так, згідно з ч. 3 ст. 25 Закону суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (в редакції, що діяла до 31.12.2014 року). Після 01.01.2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (відповідні зміни внесені Законом України від 28.12.2014 року №77-VIII).

Частиною 10 статті 25 Закону передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

При цьому, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується згідно ч. 16 ст. 25 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у 2011-2012 роках та І та II кварталах 2013 року відбувалось на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок). За 2011 - 2012 роки позивач не подавав обов`язкову річну звітність, у зв`язку з чим пенсійним органом самостійно проведено нарахування авансових платежів по ЄСВ за вказані роки. Сума нарахованого ЄСВ за 2011 рік становила 4010,30 грн., за 2012 рік - 4572,42 грн. Нарахування авансових платежів по ЄСВ за І та II квартали 2013 року також проведено згідно повідомлення розрахунку як платнику ЄСВ на спрощеній системі оподаткування, сума якого становила 2388,06 грн.

З 01 жовтня 2013 року функції адміністрування ЄСВ було передано від пенсійного органу до органу доходів і зборів.

Пенсійним органом передано до контролюючого органу заборгованість ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, яка утворилася до 31.12.2013 року.

В наданих до суду поясненнях 05.11.2020 року пенсійний орган зазначив, що за період 01.01.2011 по 30.09.2013 від ФОП ОСОБА_1 кошти в рахунок сплати ЄСВ не надходили. Станом на 30.09.2013 року сума боргу з ЄСВ становила 10 970,78 грн. (4 010,30 грн. + 4 572,42 грн. + 2 388,06 грн. = 10 970,78 грн.).

Листом від 11.11.2020 року ГУ ПФУ в Харківській області повідомлено, що надати до суду копії розрахунків, вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по ЄСВ за вказаний період та докази їх вручення не має можливості, оскільки термін зберігання таких документів закінчився.

Згідно інтегрованої картки платника, по позивачу передано борг зі сплати ЄСВ, який станом на 31.12.2013 року становив 11 364,81 грн.

При цьому позивачем доказів оскарження суми єдиного соціального внеску, нарахованої пенсійним органом за 2011 - 2013 роки надано не було.

Матеріалами справи також встановлено, що позивачу нараховано єдиний внесок по 1 218,67 грн. за 4 квартал 2013 року та 1 квартал 2014 року, по 1 267,95 грн. за 2 - 3 квартали 2014 року. За 2014 рік позивачем сплачено 2 400,00 грн., а нарахованого єдиного внеску 5 022,52 грн. Станом на 31.12.2014 року недоїмка склала 13 987.33 грн. (2 661.52 сума несплати єдиного внеску за 2014 рік, та 11 364.81 грн.

Позивачу нараховано єдиний внесок в сумі 1 267,95 грн. за 4 квартал 2014 року, по 1 267,95 грн. за 1 - 2 квартали 2015 року, 1 323,47 грн. за 3 квартал 2015 року. За 2015 рік позивачем сплачено 7 400,00 грн., а нарахованого єдиного внеску 5 127,32 грн. Станом на 31.12.2015 року недоїмка склала 11 714.65 грн.

Позивачу нараховано єдиний внесок в сумі 1 434,51 грн. за 4 квартал 2015 року, 909,48 грн. за 1 квартал 2016 року, 941,16 грн. за 2 квартал 2016 року, 957,00 грн. за 3 квартал 2016 року. За 2016 рік позивачем сплачено 8 800,00 грн., а нарахованого єдиного внеску 4 242,15 грн. Станом на 31.12.2016 року недоїмка склала 7 156,80 грн.

Позивачу нараховано єдиний внесок в сумі 990,00 грн. за 4 квартал 2016 року, по 1 056,00 грн. за 1 - 3 квартали 2017 року. За 2017 рік позивачем сплачено 7 370,91 грн., а нарахованого єдиного внеску 4 158,00 грн. Станом на 31.12.2017 року недоїмка склала 3 943,89 грн.

Позивачу нараховано єдиний внесок в сумі 1 056,00 грн. за 4 квартал 2017 року, по 2 457,18 грн. за 1 - 3 квартали 2018 року. За 2018 рік позивачем сплачено 12 381,83 грн., а нарахованого єдиного внеску 8 427,54 грн. недоїмка відсутня, переплата склала 10,42 грн.

Позивачу нараховано єдиний внесок в сумі 2 457,18 грн. за 4 квартал 2018 року, по 2 754,18 грн. за 1 - 3 квартали 2019 року. За 2019 рік позивачем сплачено 11 040,00 грн., а нарахованого єдиного внеску 10 719,72 грн., недоїмка відсутня, переплата в ІКП 330,70 грн.

Вказана інформація підтверджена даними облікової картки платника податків по ФО-П ОСОБА_1 .

Отже, починаючи з 2013 року по 2017 рік, ФО-П ОСОБА_1 не в повному обсязі здійснювалась сплата нарахованої суми єдиного внеску та сплачені протягом цього періоду кошти йшли в рахунок погашення виниклої заборгованості за попередні періоди. Вказане свідчить про те, що позивач несвоєчасно сплачував нараховану суму єдиного внеску, в результаті чого утворювалася недоїмка, поступово погашена позивачем.

Судом встановлено, що контролюючим органом у відношенні позивача сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-496-25 від 10.05.2018 року, в якій вказано, що позивач станом на 30.04.2018 року має заборгованість з єдиного внеску в сумі 675,73 грн. та № Ф-124376-54 від 13.08.2019 року на суму єдиного внеску, яка станом на 21.07.2019 року складає 1 515,12 грн.

Доказів того, що вказані вимоги позивачем оскаржувались, матеріали справи не містять, позивачем таких доказів також не надано.

Також, відповідачем сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1860-54 від 17.03.2020 року на суму 26 824,48 грн. станом на 29.02.2020 року та вимогу № Ф-1860-54 від 20.02.2020 року на суму 1 713,48 грн. станом на 31.01.2020 року, які позивачем не оскаржувались та не є скасованими.

Отже, на кінець 2019 року позивач мав непогашену заборгованість зі сплати єдиного внеску, що підтверджено даними облікової картки за відповідні періоди.

Твердження позивача про те, що первинним для визначення сум несвоєчасної сплати єдиного внеску, нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску є перевірка платника податків, за результатами якої складається акт перевірки, на підставі якого і повинно виноситись рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, судова колегія оцінює критично та зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (в редакції, яка діяла з 17.10.2013 року), обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Також, відповідно до пункту 2 розділу VII Фінансові санкції Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - інструкція №449), за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)). Для платників, зазначених у підпунктах 1, 2 та 7 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний квартал.

Отже, визначення сум штрафних санкцій та нарахування пені та прийняття відповідного рішення здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Таким чином, податковим органом правомірно зроблено розрахунок штрафної санкції, нараховано пеню та прийнято оскаржуване рішення на підставі облікових даних платника податків.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що при прийнятті оскаржуваного рішення № ЄВ00295405 від 15.01.20 року відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України та Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а застосування штрафних санкцій у та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 26151,00 грн., за оскаржуваним рішенням є обґрунтованим, а отже, правомірним.

Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено належними доказами протиправність оскаржуваного рішення.

В свою чергу, відповідачем було доведено належними доказами правомірність прийнятого рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, яке є предметом розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийняте у повній відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року по справі № 520/2127/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 18.05.2021 року