Справа № 520/342/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 р. № 520/342/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії ГУ ДПС у Харківській області щодо винесення ППР №0-2030, ППР №0232135/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232149/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232147/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232119/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232120/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085147/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085146/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085148/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085151/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085150/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085149/1-5606-2030 - незаконними та протиправними;

- скасувати ППР №0-2030, ППР №0232135/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232149/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232147/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232119/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0232120/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085147/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085146/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085148/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085151/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085150/1-5606-2030, ППР №0-2030, ППР №0085149/1-5606-2030 від 22.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при визначенні позивачу податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017-2019 звітні роки та складанні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень порушено положення Податкового кодексу України, рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 та рішення Старовірівської сільської ради від 22.06.2018 №28. Відповідач неправильно та без належних правових підстав здійснив нарахування позивачу податкового зобов`язання з застосуванням максимальної ставки податку, визначеної виконавчими органами у розмірі 1%.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що ГУ ДПС України у Харківській області правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення, оскільки позивачем не надано будь-якої технічної документації, з якої вбачається, цільове призначення зазначених будівель, з огляду на що представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 як за власником рахуються нежитлові будівлі за адресами:

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 141,9 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 1148,2 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 131,8 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 129,4 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 204,5 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 108,1 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 191,4 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 143,5 кв. м, право власності набуто 08.06.2015;

- цілісний майновий комплекс будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 10814,9 кв. м (розмір частки власності 19/25), право власності набуто 25.03.2013;

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 5173,8 кв. м. та 1155,5 кв. м (розмір частки власності 1/20), право власності набуто 25.09.2009.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві на позов, відповідно до рішення ХХІ сесії Харківської міської ради VІІ скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харккові" (зі змінами та доповненнями), встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Ставка податку у 2017 році становила 32,00 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати (3200 грн), встановленої на 01 січня 2017 року).

Ставка податку у 2018 році становила 37,23 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати (3723 грн), встановленої на 01 січня 2018 року).

Ставка податку у 2019 році становила 41,73 грн, за 1 квадратний метр бази оподаткування (1% від розміру мінімальної заробітної плати (4173 грн), встановленої на 01 січня 2019 року).

Як встановлено судом, Головним управлінням ДПС у Харківській області здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за період з 2017 по 2019 рік на підставі податкових повідомлень-рішень від 22.05.2020 №0-2030 на суму 342992,39 грн, №0232135/1-5606-2030 на суму 569023,52, №0-2030 на суму 10795,13 грн, №0232149/1-5606-2030 на суму 17909,11 грн, №0-2030 на суму 2410,95 грн, №0232147/1-5606-2030 на суму 3999,41 грн, №0-2030 на суму 5988,26 грн, №0232119/1-5606-2030 на суму 9934,51 грн, №0-2030 на суму 5399,86 грн, №0232120/1-5606-2030 на суму 8958,36 грн, №0-2030 на суму 5921,49 грн, №0085147/1-5606-2030 на суму 9823,74 грн, №0-2030 на суму 7987,12 грн, №0085146/1-5606-2030 на суму 13250,62 грн, №0-2030 на суму 8533,79 грн, №0085148/1-5606-2030 на суму 14157,54 грн, №0-2030 на суму 4511,01 грн, №0085151/1-5606-2030 на суму 7483,76 грн, №0-2030 на суму 5500,01 грн, №0085150/1-5606-2030 на суму 9124,51 грн, №0-2030 на суму 6184,39 грн, №0085149/1-5606-2030 на суму 10259,87 грн.

Не погоджуючись із визначеною сумою податкових зобов`язань, позивач оскаржив спірні податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.

Рішенням №5324/Ш/99-00-06-02-04-09 від 04.12.2020 Державною податковою службою України відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення залишились без змін.

Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 14.1.1291. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно положень п.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пунктів 1 -3 додатку № 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/7 від 22.02.2017 "Про місцеві податки та збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

Згідно пунктів 1 -3 додатку № 1 рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання №1284/18 від 28.11.2018 "Про внесення змін до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

З огляду на зазначене, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 є нежитловим приміщенням, а саме виробничим будинком. Відтак, ставка для зазначеної будівлі, при обчисленні податку за 2017 -2018 роки, повинна складати 0,25 відсотка, а контролюючим органом протправно було застосовано ставку у розмірі 1%.

Крім того, будівля, яка розташована за адресою м. Харків, вул. Сумська, буд. 75 є нежитлововим приміщенням та не відноситься до будівель готельних, офісних, торговельних, для публічних виступів та промислових та складів, а відтак податковим органом знову ж таки було помилково до неї застосовано ставку у розмірі 1 %. Позивач вважає, що зазначена будівля відноситься до пункту "інші будівлі" та відповідно ставка для сплати податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за неї становить 0,1%.

Також, позивач у позовній заяві стверджує, що об`єкт нерухомого майна за адресою: вул. 60 років СРСР, буд. 37, с. Старовірівка, Нововодолазький район, Харківськ область, податковим органом було обчислено, виходячи зі ставки 1% від мінімальної заробітної плати як "будівлі нежитлові", відповідо до рішення 11 сесії Старовірівської сільської ради 7 скликання від 22.06.2018 №28 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Старовірівської сільської ради". Хоча вірним було б застосування коефіцієнта у розмірі 0,2%, з огляду на те, що, на думку позивача, зазначена будівля відноситься до будівель сільськогосподарського призначення.

Суд не погоджується з твердженнями позивача щодо невірного застосування податковим органом ставки податку для обчислення податку нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, з огляду на те, що відповідно до Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Однак, позивачем не надано, як до податкового органу, так і до суду, жодного технічного документу, при дослідженні якого було б можливо класифікувати функціональне призначення нерухомих об`єктів, щодо яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Натомість, відповідачем було надано до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі якої податковим органом було зроблено розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, при дослідженні якої вбачається, що оподатковані об`єкти нерухомого майна є нежитловими будівлями. А встановити, їх належність до певної класифікації, з наданих документів не вбачається можливим.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 ст. 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» п. 2 ч. 6 ст. 37, цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Статтею 28 Закону № 1952 визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на такий об`єкт.

Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено Методику класифікації будівель за головною класифікаційною; ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.

Відтак, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчилення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для вірного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо правомірності донарахування контролюючим органом спірних сум земельного податку з фізичних осіб, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 22.05.2020 №0-2030, №0232135/1-5606-2030, №0-2030, №0232149/1-5606-2030, №0-2030, №0232147/1-5606-2030, №0-2030, №0232119/1-5606-2030, №0-2030, №0232120/1-5606-2030, №0-2030, №0085147/1-5606-2030, №0-2030, №0085146/1-5606-2030, №0-2030, №0085148/1-5606-2030, №0-2030, №0085151/1-5606-2030, №0-2030, №0085150/1-5606-2030, №0-2030, №0085149/1-5606-2030.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова