Справа № 160/5593/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2021 року Справа № 160/5593/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
12.03.2021 року Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якому просить:
- визнати примусове стягнення Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) коштів з АТ «Дніпровська ТЕЦ» в розмірі 30 563 758,86 грн., шляхом платіжного доручення №793 від 23.06.2015 року за призначенням платежу: «згідно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 13.02.2013 року з примусового виконання зведеного виконавчого провадження»;
- зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Дніпро) та Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області надати АТ «Дніпровська ТЕЦ» інформацію про розподіл стягнутих коштів в сумі 482 047,68 грн. з суми 30 563 758,86 грн., стягнутої на підставі платіжного доручення №793 від 23.06.2015 року за призначенням платежу: «згідно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 13.02.2013 року з примусового виконання зведеного виконавчого провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до канцелярії суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.
26.04.2021 року позивачем усунуто недоліки адміністративного позову в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом надання до канцелярії суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року поновлено строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 11.05.2021 року, відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву до 11.05.2021 року, а третій особі пояснень на адміністративний позов.
Ухвалою суду від 11.05.2021 року відповідачам та третій особі продовжено строк для виконання вимог ухвали від 30.04.2021 року на 3 дні з моменту отримання даної ухвали.
Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Пояснення щодо позову від третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23.06.2015 року з банківського рахунку Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області примусово стягнуті кошти у сумі 30 563 758,86 грн. відповідно до платіжного доручення №793 з призначенням платежу: згідно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 13.02.2013 року з примусового виконання зведеного виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 38171055, до складу якого входять:
- виконавче провадження № 48513643 з примусового виконання постанови № 48362323, виданого 13.08.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 300 784,59 грн.;
- виконавче провадження №47984470 з примусового виконання постанови № 47879164, виданого 25.06.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 5137,07 грн.;
- виконавче провадження №48595867 з примусового виконання постанови № 48505775, виданого 25.08.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 84 966,59 грн.;
- виконавче провадження №47984926 з примусового виконання постанови №47787565, виданого 17.06.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 5595,78 грн.;
При цьому, зазначені постанови були виведенні в окремі виконавчі провадження та направлені на адресу боржника та отримані останнім, про що зазначено підприємством у позовній заяві.
11.08.2020 року АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявами про закінчення виконавчих проваджень: №49058531, №47984926, №48595867, №47984470, №48513643 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Проте, листом від 19.11.2020 року Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повідомив про відсутність законних підстав для закінчення виконавчих проваджень, оскільки кошти за виконавчими провадженнями з АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» не стягувались та не перераховувались на користь держави.
Позивач вважає, що ним було фактично виконано вимоги зведеного виконавчого провадження та повністю сплачено кошти, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Отже виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.
Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.
Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до пункту 19 Порядку виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
З аналізу наведених вище норм Порядку вбачається, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 23.06.2015 року з банківського рахунку Акціонерного товариства «Дніпровська теплоцентраль» Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області примусово стягнуті кошти у сумі 30 563 758,86 грн. відповідно до платіжного доручення №793 з призначенням платежу: згідно постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 13.02.2013 року з примусового виконання зведеного виконавчого провадження.
Тобто, державним виконавцем вжито заходів примусового виконання рішень, що є підставою для стягнення виконавчого збору.
На підставі примусового виконання рішень, державним виконавцем із зведеного виконавчого провадження АСВП № 38171055 були виведенні в окремі виконавчі провадження та направлені на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, а саме:
- виконавче провадження № 48513643 з примусового виконання постанови № 48362323, виданого 13.08.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 300 784,59 грн.;
- виконавче провадження №47984470 з примусового виконання постанови № 47879164, виданого 25.06.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 5137,07 грн.;
- виконавче провадження №48595867 з примусового виконання постанови № 48505775, виданого 25.08.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 84 966,59 грн.;
- виконавче провадження №47984926 з примусового виконання постанови №47787565, виданого 17.06.2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» на користь держави виконавчого збору у розмірі 5595,78 грн.;
При цьому, постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору позивачем оскаржені не були, доказів протилежного позивачем суду не надано.
Так, згідно листа Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 19.11.2020 року кошти за виконавчими провадженнями, відкритих щодо стягнення виконавчого збору з АТ «Дніпровська теплоцентраль» не стягувались та не перераховувались на користь держави.
Доказів протилежного позивачем суду також надано не було.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, за період з 23.06.2015 року по 01.01.2016 року відділом були перераховані кошти в рамках відкритих виконавчих проваджень відносно АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль».
Відтак, враховуючи встановлені обставини, вимоги позивача про визнання примусового стягнення з примусового виконання зведеного виконавчого провадження є не обгрунтованими, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідачів надати інформацію про розподіл стягнутих коштів в сумі 482 047,68 грн., суд зазначає, що як було встановлено в ході розгляду справи, на адресу позивача Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлявся розрахунок всіх перерахованих коштів в рамках відкритих виконавчих проваджень, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось позивачем, у зв`язку з чим дана вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, у даному випадку позивач фактично не погоджується із нарахованою державним виконавцем сумою виконавчого збору щодо забезпечення виконання рішень, при цьому постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору позивачем не оскаржуються.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено позовних вимог, у зв`язку з чим останні не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, а також стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець