Справа № 160/8702/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року Справа № 160/8702/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.
за участі: секретаря судового засідання - Котляревська Г.С.
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідачів - Борисенко А.О.,
Попова Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УМВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, ЛВ на ст.Нижньодніпровськ вузол УМВС України на Придніпровській залізниці про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, виплати грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до УМВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, ЛВ на ст.Нижньодніпровськ вузол УМВС України на Придніпровській залізниці. Позовна зава надійшла до суду 09.09.2019 року.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.03.2021 року позивач просить:
1) визнати протиправним дії МВС України на Придніпровській залізниці, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та ЛВ на ст.Нижньодніпровськ вузол УМВС України на Придніпровській залізниці щодо неправомірності звільнення позивача;
2) зобов`язати МВС України на Придніпровській залізниці скасувати наказ № 3 о/с від 18.06.2019 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України та поновити на посаді;
3) поновити строк на звернення до суду з позовними вимогами у відповідності до п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" до ГУМВС України в Дніпропетровській області, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області та МВС України як пропущений мною з поважних причин;
4) розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці грошове забезпечення за період з 01.03.2019 по 18.06.2019 включно у відповідності до вимог законодавства на час винесення судового рішення та у відповідності до постанови Верховного суду України від 21.09.2017 по справі № 6-2597цс16;
5) розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці грошове забезпечення, за період вимушеного прогулу з 19.06.2019 по фактичну дату винесення відповідного рішення у відповідності до чинного законодавства на час винесення судового рішення та у відповідності до постанови Верховного Суду України від 21.09.2017 у справі № 6-2597цс16;
6) у разі задоволення позовних вимог, вказаних в п 5, на виконання ст. 117 КЗпП України в разі необхідності поновити строк на звернення до суду з цією позовною вимогою, розрахувати та стягнути грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, за весь час затримки по день фактичного розрахунку, вказавши її без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів;
7) визнати протиправними дії (бездіяльність) УМВС України на Придніпровській залізниці, МВС України, ГУМВС України в Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області та ЛВ на ст. Нижньодніпровськ-Вузол УМВС України на Придніпровській залізниці щодо неправомірності відмови у прийнятті на службу до Національної поліції;
8) зобов`язати розглянути: ГУМВС в Дніпропетровській області заяву від 11.09.2015 про прийняття на службу до лав національної поліції; ГУНП в Дніпропетровській області рапорт від 07.05.2018 та два рапорти 02.05.2019 про працевлаштування на атестовану посаду в м. Дніпро в ГУНП в Дніпропетровській області;
9) зобов`язати ГУНП в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття атестованої посади на території міста Дніпро у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу із занесенням відповідних записів у трудову книжку;
10) зобов`язати ГУНП в Дніпропетровській області після видання наказу про працевлаштування позивача негайно присвоїти спеціальне звання майор поліції;
11) розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2018, 2019 та 2020 роки та одноразову грошову допомогу при звільненні станом на 16.06.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю звільнення з органів внутрішніх справ через не додержання процедури звільнення працівників за скороченням штатів, неможливості звільнення особи з посади, якої не існує та не завершення процедури призначення на посаду та допущення до роботи. Також стверджує про відсутність юридичного факту ліквідації Міністерства внутрішніх справ України.
Ухвалою суду від 16.09.2019 року (суддя ОСОБА_2 ) позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.12.2020 року ухвалу суду від 16.09.2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 р. (суддя Віхрова В.В.) позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.05.2020 року ухвалу суду від 16.09.2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 15.10.2020 року закрито провадження у справі в частині зобов`язання ГУНП в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття атестованої посади на території міста Дніпро у відповідності до п. 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" та видати відповідний наказ з цього приводу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 року ухвалу суду від 15.10.2020 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. Тією ж ухвалою суду учасниками справи роз`яснено про порядок подання до суду заяв по суті спору.
Від МВС України на Придніпровській залізниці надійшли пояснення, відповідно до яких грошове забезпечення позивача за липень 2015 року становить 1734,38 грн., за серпень 2015 1734,38 грн., а середньоденне грошове забезпечення становило 55,94 грн. Зазначив, що позивач не мав статусу поліцейського у розумінні приписів Закону України «Про Національну поліцію» та розрахунок грошового забезпечення здійснювався з посадового окладу, який був встановлений старшому оперуповноваженому групи кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол станом на 2015 рік.
Від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на адресу суду також надійшли додаткові пояснення, що подані ним рапорти розглянуті у відповідності вимог законодавства України. Також зазначено, що у проміжок з 076.08.2015 року по 06.11.2015 року працівники міліції могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою, а з 07.11.2017 року вже визначений порядок прийняття на службу на конкурсній основі та про наміри брати участь у цих конкурсах позивач не повідомив.
Ухвалою суду від 16.03.2021 року продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 діб.
Ухвалою суду від 02.04.2021 року заяву про відвід судді визнано необґрунтованою.
Ухвалою суду від 02.04.2021 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено.
Ухвалою суду від 15.04.2021 року закрито підготовче провадження і розпочато розгляд справи по суті за письмовою згодою сторін.
У судовому засіданні сторони підтримали правові позиції та надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що з 01.03.2004 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.
21.04.2015 року згідно із наказу МВС України на Придніпровській залізниці від 17.04.2015 року № 107 «Про організаційно-штатні зміни в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці» було ліквідовано штатну чисельність підрозділів Управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків (БНОН). У цей же день позивача письмово попередили про звільнення 21.06.2015 року з посади начальника СБНОН відповідно до трудового законодавства.
Для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) 22.04.2015 року позивачем написано рапорт на переведення до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, на нижче займану посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку (далі - СКР) .
23.04.2014 року для всіх працівників підрозділів БНОН була проведена кадрова комісія, під час засідання якої всім були запропоновані вакантні посади.
Під час засідання кадрової комісії позивач повідомив про бажання далі проходити службу в ОВС та про те, що 22.04.2015 року він подав відповідний рапорт на посаду старшого оперуповноваженого СКР Краасногвардійського РВ Міністерства внутрішніх справ України, однак йому запропоновано на вибір дві посади, а саме: о/у СКР лінійного пункту міліції на ст. Новоолексіївка ЛВ на ст. Мелітополь та старшого о/у СКР лінійного пункту на ст. Пологи лінійного відділу (далі ЛB) на ст. Запоріжжя, пояснивши, що інших вакантних посад немає.
15.05.2015 року позивач отримав витяг з протоколу кадрової комісії про призначення його на посаду старшого о/у лінійного пункту на ст. Пологи ЛВ на ст. Запоріжжя без попередньої згоди.
У червні 2015 року позивачеві була запропонована вакантна посада старшого оперуповноваженого (о/у) групи кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу (далі - КМСД ЛВ) на ст. Нижньодніпровськ-Вузол УМВС України на Придніпровській залізниці, на яку він погодився і подав рапорт на переведення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці» від 08.06.2015 року № 664 Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці ліквідоване та створена комісія з його ліквідації. Цей наказ прийнято на виконання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх з справ» від 12.02.2015 року.
29.06.2015 року позивача письмово попередили про можливе скорочення згідно з наказом МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції», проте з його змістом не ознайомили.
Крім того, 29.06.2015 року позивача попереджено про звільнення з 31.08.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, пп. «з» п. 63 та пп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
За результатами написаного рапорту на переведення на посаду ОС карного розшуку Баглійського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України відмовлено у оформленні матеріалів.
02.10.2015 року до позивача надійшов лист від 24.09.2015 року №5/5905 з інформацією про його звільнення з органів внутрішніх справи за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом, через скорочення штатів та додано два витяги з наказів про звільнення.
Згідно з витягом з наказу № 80 від 21.08.2015 року о/с позивача звільнено з ОВС України за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС через скорочення штатів з 31.08.2015 року.
Згідно з витягом з наказу від 04.09.2015 року № 83 о/с було внесено зміни в наказ № 80 о/с від 21.08.2015 року і позивача було звільнено з ОВС України за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС через скорочення штатів з 04.09.2015 року.
Указані обставини підтверджені судовим рішенням у справі № 804/958/16, у рамках якої постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі №804/958/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017, визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).
Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 83 о/с від 04 вересня 2015 року, яким внесено зміни до наказу № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині виправлення дати звільнення позивача з 31 серпня 2015 року на 04 вересня 2015 року.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України поновити позивача на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.
На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року МВС України видано наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", в якому зазначено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної у справі №804/958/16, поновлено позивача на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.
Разом з тим, у наказі № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", яким позивача поновлювався на службі в органах МВС України з 05.09.2015 року не зазначено в якому органі, на якій посаді та у якому спеціальному званні поновлено на службі позивача.
Вважаючи наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу" протиправним та незаконним, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій останній, зокрема, просив зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України виконати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі № 804/958/16 та винести наказ про поновлення в органах внутрішніх справ України з 05.09.2015 року, вказавши в даному наказі посаду та орган, в якому позивач поновлюється та його наявне спеціальне звання.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року адміністративний позов позивача до управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди - задоволено частково.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України визначити посаду, на яку було поновлено, орган в якому було поновлено на службі, та спеціальне звання майор.
Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 23.12.2016 року по 10.04.2017 року у розмірі 10 223,84 гривень (десять тисяч двісті двадцять три гривні 84 копійки). В іншій частині позовних вимог було відмовлено.
На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року МВС України видано наказ № 262 о/с від 14.03.2018 року "По особовому складу", в якому зазначено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року, винесеної у справі № 804/3807/17, наказ МВС від 11 квітня 2017 року № 375 о/с викласти в наступній редакції:
«На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної у справі № 804/958/16, поновити майора міліції ОСОБА_1 (М-091985) на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року».
Наказом № 4 о/с від 10.04.2018 року, виданого Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці зазначено, що на виконання наказу № 262 о/с від 14.03.2017 року:
«На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, прийнятої у справі № 804/958/16, поновлено позивача на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року».
Також, 10.04.2018 року позивач був ознайомлений із офіційним попередженням про те, що посада останнього, у зв`язку з оголошенням наказу МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» скорочена.
Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 року № 6 о/с, на підставі наказів МВС України від 08.06.2015 року № 664 та від 22.06.2015 року № 741 та згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС" (далі Положення) згідно з п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів МВС України з посади старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей ЛВ на ст. Нижньодніпровськ - Вузол з 10.06.2018 року.
17.04.2019 р. позивач отримав копію наказу від 13.04.2019 № 3 о/с, в якому на виконання постанови від 28.02.2019 Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 0440/5408/18 майора міліції ОСОБА_1 поновлено на службі в органах МВС України на посаді старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей ЛВ на ст. Нижньодніпровськ-вузол УМВС України на Придніпровській залізниці з 10.06.2018.
Натомість позивач указує, що його фактично поновлено на посаду в службу, яка на час винесення наказу була скорочена та не існувала, в орган який також не існує, реорганізована у відділення поліції на станції № 2 Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Також 17.04.2019 позивача було попереджено про звільнення через скорочення штатів.
За результатами розгляду рапорту позивача віл 17.04.2019 року Ліквідаційною комісією у листі «Про розгляд рапорту» від 13.05.2019 року зазначено позивачеві, що він був повідомлений про прийняті накази МВС України: № 664 від 08.06.2015 «Про ліквідацію УМВС України на Придніпровській залізниці», № 431 від 14.04.2015 «Про заходи щодо реформування ОВС», № 741 від 22.06.2015 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» якими саме і скорочено усі посади в УМВС України на Придніпровській залізниці, а також позивачу роз`яснювалося, що ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці не наділена повноваженнями щодо його працевлаштування на посаду поліцейського.
Із матеріалів справи слідує, що Головою ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці 18.06.2019 року прийнято Наказ № 3 о/с «по особовому складу», яким згідно з Положеннями про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивача звільнено у запас (з постановленням на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів), з 18 червня 2019 року, який і є предметом розгляду у вказаному спорі.
При вирішені спору суд виходить із того, що визначальною підставою спору з приводу звільнення позивача з посади органів внутрішніх справ слугувало реформування системи Міністерства внутрішніх справ, що впроваджена була Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України», яким схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС, який є цивільним політичним органом управління ряду окремих служб, до складу якого входять Національна поліція, Національна гвардія, прикордонна та міграційна служби, служба з надзвичайних ситуацій та інші служби (у разі їх утворення), що на державному рівні забезпечить їх діяльність і взаємодію між собою для виконання покладених на них завдань.
Ліквідація УМВС України на Придніпровській залізниці була розпочата Наказом Міністра МВС України №664 від 08.06.2015, винесеним відповідно до Закону «Про центральні органи виконавчої влади», Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», ст.ст.104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, п.11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року № 401, та на виконання вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» Наказом.
А саме, пунктом першим Наказу Міністра МВС України №664 від 08.06.2015 вирішено: ліквідувати УМВС України на Придніпровській залізниці; пунктом другим цього Наказу: створено комісію з ліквідації Управління МВС України на Придніпровській залізниці та затверджено склад цієї комісії; а пунктом третім цього Наказу: голову комісії з ліквідації Управління МВС України на Придніпровській залізниці зобов`язано вжити вичерпних заходів, передбачених законодавством щодо ліквідації УМВС України на Придніпровській залізниці як юридичної особи.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №741 від 22.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції", відповідно до наказу МВС від 14.04.2015 року № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ» та з метою оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ, було затверджено Перелік змін у штатах МВС, відповідно до якого скорочено 137 посад в УМВС України на Придніпровській залізниці. Тобто, зазначеним наказом було скорочено усі без виключення посади.
Наказом Голови комісії з ліквідації тво начальника УМВС України на Придніпровській залізниці №138 від 30.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в УМВС" оголошено перелік змін у штатах УМВС та здійснено заходи для приведення в дію змін щодо оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ. А саме, пунктом першим: оголошено перелік змін у штатах УМВС, а пунктом другим ВКЗ УМВС зобов`язано: невідкладно здійснити заходи передбачені ст.49-2КЗпП; скласти списки працівників, які перебувають на штатних посадах у підрозділах, що ліквідуються, і які перебувають у відпустках по догляду за дитиною; попередити про наступне вивільнення кожного працівника персонально під підпис не пізніше, як за два місяця до звільнення; відповідно до ст.50 Закону "Про зайнятість населення" подати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією УМВС; здійснити заходи з відрядження (переведення) працівників, посади яких скорочені, за їх згодою та при наявності відповідних запитів, до інших органів внутрішніх справ (органів державної влади, установ, підприємств та організацій); вирішити питання про надання у найкоротші терміни відпусток та направлень для проходження обстеження військово-лікарською комісією працівникам, які підлягають звільненню з органів внутрішніх справ через скорочення штатів; а також здійснити заходи зі звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів з дотриманням відповідних пільг та компенсацій, видати належно оформлені трудові книжки, відповідні витяги з наказів про звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1389 «Про затвердження структури апарату Міністерства внутрішніх справ України» відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було затверджено структуру апарату МВС України, і з 06.11.2015 року в Міністерстві внутрішніх справ України відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було скасовано (скорочено) всі посади атестованих співробітників міліції та введено посади державних службовців, а згідно до Закону України «Про Національну поліції» на території України починаючи з 07.11.2015 року припинено фінансування органів внутрішніх справ з державного бюджету.
Суд зазначає, що законодавцем визначено здійснення процедури ліквідації відповідача, тим самим суб`єктом, який і утворив дане управління (це є МВС України), а початок такої процедури настав з моменту видачі нормативно-правового акту, в якому прописані підстави для ліквідації, склад ліквідаційної комісії та її повноваження, а тому сам факт не виключення на сьогоднішній день з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) відповідача у справі, який перебуває на стадії припинення, не наділяє Ліквідаційну комісію УМВС України на Придніпровській залізниці повноваженнями відновлювати (скорочений раніше) штат посад атестованих співробітників міліції цієї установи, і працевлаштовувати на такі посади поновлених за рішенням суду працівників. Відповідач, в свою чергу, покладений на нього чинним законодавством обов`язок щодо поновлення на роботі згідно судового рішення та нарахування і виплати відповідних сум, виконав.
Підсумовуючи вищенаведене та з огляду на те, що на підставі прийнятого 02.07.2015 Верховною Радою України Закону "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015, втратив чинність Закон України "Про міліцію" (п.5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ), а згідно п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), та інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, а також враховуючи про вирішення постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ згідно з додатком 2, до переліку якого входить також Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці судова суд вважає за необхідне проаналізувати спір у цій справі на предмет необхідності застосування при його вирішенні правової позиції Верховного Суду України, сформульованої в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), яка до теперішнього часу враховується судами різних інстанцій.
Зокрема, згаданою у попередньому абзаці правовою позицією Верховного Суду України визначено, що «ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови», але «у разі покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію, і встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи».
Отже, у цьому випадку, беззаперечно встановленим є факт ліквідації органів внутрішніх справ (міліції), які мали статус юридичних осіб публічного права, та в якому скорочено уся сукупність установлених штатним розписом посад атестованих співробітників міліції, що відбулося згідно Закону №580-УІП та відповідних розпорядчих актів органів державної влади, в яких наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій міліції.
Так, орган міліції згідно ст.1 Закону «Про міліцію» визначений був як державний озброєний орган виконавчої влади, завданням якого відповідно до ст.2 Закону «Про міліцію» було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень; участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам. Разом з тим, на відміну від завдань і функціонального призначення ліквідованих органів міліції, Національна поліція України (поліція) визначена вже як державний правоохоронний орган, концептуальними завданнями якого є: співпраця, комунікація, надання сервісних послуг, а основними завданням є служити і захищати (ст.1, ст.2 Закону №580-УІІІ).
Наведені вище відмінністі щодо завданнь, що покладалися на органи міліції та тих, що визначені Законом №580-VIII для Національної поліції, у сукупності із суттєвими змінами загальної системи поліції, її вертикалі та підпорядкування, а також зміною порядку відбору на службу до поліції на підставі конкурсу, фінансування поліції та громадського контролю за її діяльністю, суд не вбачає підстав вважати повноваження ліквідованих органів міліції такими, що є тотожними (аналогічними) для новостворенних органів Національної поліції України. Заслуговує на увагу також той факт, що Законом №580-УІІІ не передбачено утворення в загальній системі поліції конкретної юридичної особи публічного права замість ліквідованого УМВС України на Придніпровській залізниці, яке входило до структури МВС України (ст.7 Закону «Про міліцію»), а виконання функціональних повноважень ліквідованого УМВС України на Придніпровській залізниці «діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки» не покладалося на будь-який із перелічених у ст.13 Закону №580-УІІІ територіальних органів поліції.
За наведеного вище, правова позиція Верховного Суду України у згаданих вище за текстом справах № 21-8а14, №21-108а14, №21-484а14, не може бути беззаперечним застосуванням до спірних у цій справі правовідносин. При цьому, слід наголосити, що прийняття на службу у поліцію є правом відповідного органу поліції, а не імперативним обов`язком, ці органи користуються в обумовлених законом рамках розсудом вирішення таких питань, а Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці у свою чергу, не може бути зобов`язана, як роботодавець (держава), працевлаштувати позивача до органів поліції, як працівника ліквідованої установи МВС, оскільки відповідач у справі не наділений повноваженнями щодо працевлаштування до органів поліції, в тому числі і шляхом переведення зі служби.
Обговорюючи правомірність підстави звільнення позивача за п.64 «г» (через скорочення штатів), суд бере до уваги норми матеріального права, якими повинен був керуватися та керувався відповідач у справі, приймаючи вказаний наказ.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та Ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці у 2015 році, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки було врегульовано Законом «Про міліцію», відповідно до ст.18 якого було встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114), за приписами пункту 64 «г» якого, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
На час виникнення спірних правовдносин та на момент розгляду цієї справи Закон «Про міліцію» втратив чинність, у зв`язку із вступом у дію Закону № 580-VІІІ «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визначено дату набрання чинності пунктами 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» з дня, наступного за днем його опублікування, тобто, з 7 листопада 2015 року. Відповідно, суд аналізує визначену у Положенні № 114 підставу для звільнення згідно пункту 64 «г» (через скорочення штатів) у сукупності визначенними нормами Розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VІІІ трьома підставами для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 20.09.2018 у справі. №815/497/16.
Враховуючи вищевикладене, в тому числі: попередження позивача про майбутнє звільнення за скороченням штатів, а також зважаючи на неможливість подальшого використання позивача на службі на відповідній посаді, суд доходить висновку, що приймаючи оскаржений наказ МВС України на Придніпровській залізниці діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного наказу відсутні.
Слід також зазначити, що подання позивачем заяви щодо переводу його на будь-яку посаду до ГУ НП у Дніпропетровській області не є належним доказом прояву позивачем бажання проходити службу в поліції, оскільки Ліквідаційна комісія за Законом № 580-VІІІ не вирішує питання «переводу», а сам позивач не позбавлений права та можливості претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України на підставах та в порядку, передбачених цим Законом.
З огляду на викладене, позовні вимоги у цій частині слід залишити без задоволення.
Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення з УМВС України на Придніпровській залізниці грошового забезпечення за період з 01.03.2019 по 18.06.2019 року суд зазначає про таке.
Так, на виконання указаного судового акту майора міліції ОСОБА_1 поновлено на службі в органах МВС України на посаді старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей ЛВ на ст. Нижньодніпровськ-вузол УМВС України на Придніпровській залізниці з 10.06.2018 та останньому здійснено виплату заробітної плати, у тому числі, по 28.02.2019 року.
Не є спірним, що з 01.03.2019 року виплата заробітної плати не здійснювалась, хоча позивача поновлено на службі. Враховуючи, що рішенням суду від 28.02.2019 року скасовано наказ про звільнення зі служби, відповідно позивач вважається таким, що продовжує службу та, відповідно, має право на отримання грошового забезпечення. Видання відповідачем наказу про поновлення на службі на виконання вказаного судового рішення 13.03.2019 року не звільняє відповідача виплатити грошове забезпечення після прийняття рішення судом 28.02.2019 року (01.03.2019 року) та до моменту звільнення.
Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).
Відповідно до п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин,а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, з метою визначення середньоденної заробітної плати позивача для розрахунку суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, ухвалою суду від 09.02.2021 року витребувано розрахунок деталізовану довідку щодо грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 , що останній мав отримати з 01.03.2019 року із зазначенням посадового окладу згідно із чинного на цей час законодавства.
На підставі наданої відповідачем інформації судом встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача за період з березня 2019 року по червень 2019 року становить 55.94 грн.
Відтак, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.03.2019 по 18.06.2019 року має визначатись, шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача на кількість днів та становить 6153,40 грн.
Слід звернути увагу, що середньоденне грошове забезпечення визначено на підставі тих складових, які зазначені відповідачем у відповідних довідках. При цьому, твердження позивача щодо незазначення відповідачем інформації про виплату йому премії у червні-липні 2015 року судом не береться до уваги, оскільки ним спростовано, що виплачене відповідачем за цей період грошове забезпечення не відповідає наданій інформації.
Таким чином, з УМВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2019 по 18.06.2019 року у сумі 6153,40 грн, а відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо необхідності здійснення розрахунку його грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», адже вказаною постановою регулюється порядок та особливості виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, тоді як позивач був працівником органів внутрішніх справ (міліції).
Щодо вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки суд зазначає таке.
Частиною 2 п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 визначено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
З системного аналізу вказаних правових приписів вбачається, що грошова компенсація за невикористану чергову відпустку та одноразова грошова допомога при звільненні, можуть бути виплачені лише в результаті фактичного звільнення працівника з органів внутрішніх справ.
Ураховуючи, що під час розгляду справи судом встановлено правомірність оскарженого наказу, суд убачає за можливе зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у 2018-2019 роках, а також грошову допомогу при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум компенсації у 2018 році та такої допомоги. яка була виплачена позивачу на виконання попередніх рішень судів.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУНП в Дніпропетровській області розглянути заяву від 11.09.2015 року, рапорт позивача від 07.05.2018 року та два рапорти від 02.05.2019 року про працевлаштування на атестовану посаду в м. Дніпро в ГУНП в Дніпропетровській області, а також зобов`язати ГУНП в Дніпропетровській області розглянути його кандидатуру для зайняття атестованої посади на території м. Дніпро у відповідності до п. 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу й занести відповідні записи у трудову книжку то судом встановлено, що заява ОСОБА_1 від 11.09.2015 року про прийняття його на службу поліції та заява ОСОБА_1 від 08.06.2017 про надання інформації щодо повідомлення вхідного реєстраційного номеру до заяви від 11.09.2015 року до ГУНП в Дніпропетровській області не надходили.
Натомість, на виконання вимог ухвали суду про витребування додаткових доказів ГУНП в Дніпропетровській області надало пояснення з приводу того, що позивачем особисто до ГУНП надано іншу заяву, а саме, заяву від 08.06.2017 щодо внесення змін до трудової книжки та вирішення питання подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, зазначена заява була зареєстрована за В-3733 від 09.06.2017 та передана за належністю до ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці, у зв`язку з цим 04.07.2017 за №217 УМВС України на Придніпровській залізниці надано відповідь.
Слід також зазначити, що ці заяви, які долучені до матеріалів справи не містять відміток про їх отримання адресатом, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині слід залишити без задоволення.
Що ж до рапорту позивача від 07.05.2018 року та рапортів від 02.05.2019 року судом встановлено, що вони розглянуті належним чином на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні відповіді про їх розгляд, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині є також необґрунтованими.
Слід також зазначити, що ці рапорти подані позивачем поза межами тримісячного строку встановленого п. 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», протягом якого працівники міліції могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про їх призначення за їх згодою.
Як вже зазначено вище, після 07.11.2015 року прийом до лав поліції здійснюється на конкурсній основі та учасниками справи не заперечується, що позивач не виявив бажання приймати участь у цьому конкурсі.
Наведене свідчить на користь висновку про те, що позивачеві не було відмовлено у прийнятті на службу до поліції у порядку, який визначений Законом України «Про Національну поліцію».
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає таке.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із частинами першою та другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Однак, в клопотанні позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав би очікуваного результату, або що відповідач може створити перешкоди для виконання такого рішення.
Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю у цій справі.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Управління МВС України на Придніпровській залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у 2018 2019 роках.
Стягнути з Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2019 року по 18.06.2019 року у розмірі 6153 (шість тисяч сто п`ятдесят три), 40 грн.
Зобов`язати Управління МВС України на Придніпровській залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 17 травня 2021 року.

Суддя Л.Є. Букіна