Справа № 420/4138/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4138/21
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів №190 від 26.01.2017 року та №337 о/с від 24.02.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 26.01.2017 року №190 в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію», підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 24.02.2017 року №337 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області, з 24.02.2017 року;

- поновити на посаді підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського відділу поліції в м. Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області, з 24.02.2017 року;

- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.02.2017 року по день поновлення на роботі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року вказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів сплати судового збору; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

31 березня 2021 року позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про усунення недоліків, до якої додано клопотання про поновлення процесуального строку; дублікат квитанції про сплату судового збору №9228-1380-7938-4708 від 31 березня 2021 року.

Так, заяву про поновлення строку звернення до суду позивач обґрунтовував тим, що 19.02.2021 року в приміщенні ГУНП України в Одеській області, від співробітника УКЗ ГУНП позивач отримав витяг з наказу ГУНП від 24.02.2017 року №337 о/с та трудову книжку серії НОМЕР_1 . Відповідно до зазначеного наказу його було звільнено зі служби на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, позивач зазначає, що 15.02.2017 року у приміщенні Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області, він був ознайомлений з наказом Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 26.01.2017 року №190 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Після ознайомлення з наказом позивач у письмовому вигляді заявив про категоричну не згоду з висновками які викладені в наказі у зв`язку з їх не відповідністю дійсним обставинам події. Також, позивач посилається на те, що із зазначеного часу, про подальші дії, зокрема щодо реалізації наказу про дисциплінарну відповідальність, позивачу відомо не було, аж до 19.02.2021 року. Як вказує позивач, за весь період часу йому не було доведено, яке рішення прийняте щодо його заперечень стосовно висновків наказу, не було інформації про подальший рух вказаного документу, та про всі події що стали наслідком його видання. Таким чином, випадково дізнавшись про звільнення, позивач звернувся з заявою до ГУНП, на яку отримав відповідь в додатках якої був витяг з наказу про звільнення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року в задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви та передати справу на розгляд суду першої інстанції

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ознайомившись з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач зазначив про категоричну не згоду з ним, а в подальшому його жодним чином не повідомлено про рішення, прийняте стосовно його незгоди з наказом. Апелянт вважає, що саме ГУНП своїми діями порушило порядок та процедуру звільнення, як на стадії притягнення до відповідальності, так і під час видання, оголошення та ознайомлення з наказом про звільнення. Невідповідність дій суб`єкта владних повноважень вимогам закону призвела то того, що позивач дізнався про порушення право лише після сплину значного часу, хоча Закон чітко визначає порядок дій ГУНП, в разі звільнення особи зі служби, в тому числі, щодо належного ознайомлення з відповідними наказами.

Таким чином, апелянт вважає помилковими висновки суду, стосовно бездіяльності позивача, яка призвела до тривалого не ознайомлення з наказом. Апелянт вказує, що на протязі всього часу з дня складання оскаржуваних наказів до дня офіційного ознайомлення з витягом з наказу про звільнення, посадові особи національної поліції не вжили жодних заходів, направлених на ознайомлення його з вказаним наказом ні особисто ні засобами електронного або поштового зв`язку. Враховуючи викладене, апелянт вважає правильним його звернення до суду в межах місячного терміну з моменту коли він фактично дізнався про звільнення. Крім того, стосовно висновків суду про несплату судового збору апелянт вказує, що дублікат квитанції ним було долучено до заяви про усунення недоліків , при цьому з яких причин сплачені кошти відсутні на рахунку Державної Казначейської служби йому не відомо.

Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у яких зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

При цьому, 05.05.2021 року апелянтом було подано до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги. З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. Водночас, оскільки строк на апеляційне оскарження рішення ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року на момент надання до суду вказаних доповнень закінчився, суд апеляційної інстанції розглядає справу у межах доводів та вимог первинної апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки. Крім того, судом першої інстанції було зазначено, що станом на 05.04.2021 року судом встановлено відсутність зарахування судового збору в розмірі 3632,00 грн. за дублікатом квитанції №0.0..1 від 31.03.2021 року до спеціального фонду Державного бюджету України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами .

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів(ч. 3 ст. 122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права при звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу звільнення з публічної служби, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з наказу начальника ГУНП в Одеській області №190 від 26.01.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області» за грубі порушення вимог ч.1 ст.8 та п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, підпункту 4 п.6.6.2. Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 року №181, що виразилось у вступі в неділові стосунки з ОСОБА_2 , не реєстрації його прибуття до відділу поліції в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВП, вимаганні та отриманні у останнього неправомірної вигоди, за оформлення дозволу на придбання, носіння та використання пристрою для відстрілу патронів, - споряджених гумовими кулями, проявленні низьких морально-ділових якостей, відповідно до ст.2, п.8 ст.12, ст.13, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенції Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч. 1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

З наказом ГУ НП в Одеській області №190 від 26.01.2017 року позивач ознайомився 15.02.2017 року, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, в якій також позивач зазначив, що категорично не погоджується з фактами та висновками викладеними у зазначеному наказі, так як вони не відповідають дійсності.

В подальшому, на підставі наказу ГУНП в Одеській області №190 від 26.01.2017 року, ГУНП в Одеській області прийнято наказ №337 о/с від 24.02.2017 року, відповідно до якого звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) підполковника поліції ОСОБА_1 (0040660), старшого інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектору превенцїї Малиновського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 24 лютого 2017 року, виплативши грошову компенсацію за 3 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2017 року по день звільнення.

Враховуючи наведене, посилання апелянта на те, що йому стало відомо про оскаржуваний наказ №337 о/с від 24.02.2017 року лише у лютому 2021 року суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що позивач був ознайомлений з наказом №190 від 26.01.2017 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, з моменту прийняття наказу №190 від 26.01.2017 року до моменту звернення позивача до ГУНП в Одеській області з заявою для отримання наказу №337 о/с від 24.02.2017 року минуло більше чотирьох років. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач міг і повинен був дізнатися про прийняття оскаржуваного наказу відповідача стосовно нього ще у 2017 році.

Посилання апелянта, що посадові особи Національної поліції не вжили жодних заходів, направлених на ознайомлення його з наказом №337 о/с від 24.02.2017 року ні особисто ні засобами електронного або поштового зв`язку, спростовуються доданими відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу листами (а.с. 155-118).

При цьому, з листа, направленого позивачем 15.12.2020 року на адресу відповідача вбачається, що щонайменш із вказаної дати позивач достовірно знав про наявність наказу №337 о/с від 24.02.2017 року, проте до суду звернувся тільлки18 березня 2021 року.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, зокрема: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що наказами від 26.01.2017 року №190 та від 24.02.2017 року №337 о/с порушуються його права та законні інтереси.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого процесуальним законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, наслідком чого є повернення адміністративного позову.

Крім того, з відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» колегією суддів вбачається, що дійсно судовий збір в розмірі 3632,00 грн. за дублікатом квитанції №0.0..1 від 31.03.2021 року не було зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону №3674-VI, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, зазначеною нормою передбачено обов`язок суду перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, ознайомившись із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, апелянт мав можливість надати до апеляційного суду документально підтверджені відомості щодо безпосереднього зарахування сплаченого ним судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (довідку органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано, довідку з банку тощо), проте жодних доказів з вказаного приводу до суду не надано .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів №190 від 26.01.2017 року та №337 о/с від 24.02.2017 року в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва