Справа № 200/3467/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р. Справа№200/3467/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області

про: визнання незаконним та скасування рішення від 16.03.2021 року б/н Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 883 від 11.03.2021 року про призначення пенсії та призначити пенсію відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зарахувавши до страхового стажу роботи періоди з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 11.03.2021 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля з врахуванням висновків суду.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення від 16.03.2021 року б/н Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 883 від 11.03.2021 року про призначення пенсії та призначити пенсію відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зарахувавши до страхового стажу роботи періоди з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 11.03.2021 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля з врахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до Селидовського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 114 Закону № 1058, однак рішення від 16.03.2021 року йому було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ст. 114 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач зазначає, що за розрахунком позивача його страховий стаж складає 17 років 03 місяці 12 днів, а пільговий 12 років 02 місяці 15 днів. Позивач вказує, що при розгляді заяви про призначення пенсії відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 11.03.2021 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля, оскільки відсутні документи, що підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу зазначені періоди, оскільки в чинному законодавстві відсутні положення, які б визначали отримання акту перевірки передумовою врахування до страхового стажу певного періоду роботи особи. Також, вважає, що надання до заяви про призначення пенсії трудової книжки є достатнім для включення до стажу спірних періодів роботи. Крім того, позивач звертає увагу на те, що Угодою про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного законодавства від 13 березня 1992 року визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії. З огляду на вказані обставини позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.03.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Позивач звернувся 11.03.2021 року до управління із заявою про переведення з пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або профзахворювання на пенсію за віком, відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 19.11.1997 по 31.12.1997 на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області, з 13.03.2000 по 24.09.2001 на підприємстві в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області, з 14.10.2001 по 28.05.2003 в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського края, з 02.06.2003 по 31.12.2003, в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області, з 01.01.2004 по 31.01.2006, з 20.03.2006 по 05.06.2006, з 01.07.2006 по 11.09.2006 на підприємстві в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області. Довідки про заробітну плату №106 від 14.05.2018 за період роботи в колгоспі ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського края, №26 від 21.05.2018 за період роботи в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області не враховані до обчислення пенсії, так як відсутні документи підтверджуючі сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 19.07.2019 № 13545/0/2-19/54 зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД), у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць СНД здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилася трудова діяльність, а надані довідки, видані Російською Федерацією, підлягають перевірці. У разі надходження позивних актів перевірки вище вказаних документів розрахунок стажу буде переглянуто відповідно п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 25.11.2005 № 22-1 з моменту права згідно чинного законодавства. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.09.2018 по 31.12.2020 у зв`язку з несплатою щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до Пенсійного фонду України та за період з 01.01.2021 по 28.02.2021, так як відсутні суми нарахованої заробітної плати підприємством ВП Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» (форма ОК-5 від 12.03.2021).

Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю позивача необхідного страхового стажу (23 роки) управління вирішило відмовити у переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, про що було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 16.03.2021 року.

Відповідач зазначає, що спірне рішення було прийнято в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з перебуванням судді Олішевської В.В. з 29 квітня 2021 року по 17 травня 2021 року у відпустці, справа розглядається 18 травня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4-5).

11.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до якої просив перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (а.с. 66).

До заяви були надані наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного номеру, копія трудової книжки від 25.12.2001 серія НОМЕР_3 , від 01.12.1997 року серії РОС № 2853381, від 26.10.2001 року серії АТ-VIII № 7361490, диплома від 17.07.1986 року серія НОМЕР_4 , військового квитка від 04.07.1986 року серія НОМЕР_5 , пільгові довідки № 43 від 03.02.2021 року, від 11.03.2021 року № 12, довідка про підземні спуски в шахту № 44 від 03.02.2021 року, довідка про заробітну плату № 26 від 21.05.2018 року, № 106 від 14.05.2018 року, довідки про стаж від 21.05.2018 року № 25, № 107 від 14.05.2018 року.

16 березня 2021 року Селидовським об`єданним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії (а.с. 6-7).

Зі змісту вищезазначеного рішення встановлено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 19.11.1997 по 31.12.1997 на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області, з 13.03.2000 по 24.09.2001 на підприємстві в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області, з 14.10.2001 по 28.05.2003 в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського края, з 02.06.2003 по 31.12.2003, в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області, з 01.01.2004 по 31.01.2006, з 20.03.2006 по 05.06.2006, з 01.07.2006 по 11.09.2006 на підприємстві в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області.

Довідки про заробітну плату №106 від 14.05.2018 за період роботи в колгоспі ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського края, №26 від 21.05.2018 за період роботи в Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовській області не враховані до обчислення пенсії, так як відсутні документи підтверджуючі сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 19.07.2019 № 13545/0/2-19/54 зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД), у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць СНД здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилася трудова діяльність, а надані довідки, видані Російською Федерацією, підлягають перевірці.

У разі надходження позивних актів перевірки вище вказаних документів розрахунок стажу буде переглянуто відповідно п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 25.11.2005 № 22-1 з моменту права згідно чинного законодавства

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.09.2018 по 31.12.2020 у зв`язку з несплатою щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до Пенсійного фонду України та за період з 01.01.2021 по 28.02.2021, так як відсутні суми нарахованої заробітної плати підприємством ВП Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» (форма ОК-5 від 12.03.2021).

Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника складає 17 років 03 місяці 12 днів. Пільговий стаж роботи складає - 12 років 02 місяці 15 днів в тому числі стаж роботи в підземних умовах складає 04 роки 04 місяці 01 день, період знаходження на інвалідності внаслідок трудового каліцтва або профзахворювання 7 років 11 місяців 14 днів.

За таких обставин ОСОБА_1 відмовлено в переводі з пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або профзахворювання на пенсію за віком відповідно п.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю 23 років страхового стажу.

Позивач не погодившись з вказаним рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_3 (дублікат) ОСОБА_1 встановлено, що 19.11.1997 року позивач прийнятий на роботу до Сільськогосподарського кооперативу Артіль ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області на посаду слюсаря холодного устаткування ; 31.12.1997 року звільнений за власним бажанням; 13.03.2000 року прийнятий на роботу до Сільськогосподарського кооперативу Артіль ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області в сад 3 сторожем; 15.05.2000 року переведений у відділ 2 на посаду електрозварником; 24.09.2001 року звільнений з роботи за власним бажанням; 02.06.2003 року прийнятий на роботу до Сільськогосподарського кооперативу Артіль ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області на посаду сторожа в сад № 2; 08.11.2003 року переведений сторожем в сад № 3; 10.01.2004 року переведений сторожем на стор.; 31.01.2006 року звільнений у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору; 20.03.2006 року прийнятий до Сільськогосподарського кооперативу Артіль ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області робочім в будівельну бригаду; 05.06.2006 року звільнений за власним бажанням; 01.07.2006 року прийнятий до Сільськогосподарського кооперативу Артіль ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області на МТФ № 3 на посаду сторожа; 11.09.2006 року звільнений за власним бажанням (а.с. 10-16).

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 встановлено, що позивач 14.10.2001 року прийнятий до СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю на СТФ № 1 газоелектрозварником; 30.08.2002 року переведений в електроцех в якості електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання; 28.05.2003 року звільнений за власним бажанням (а.с. 17-18).

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_7 ОСОБА_1 встановлено, що позивач 17.01.2011 року прийнятий до Відокремленого підрозділу «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» прохідником 4 розряду на дільницю підготовчих робіт строком 1 місяць з випробувальним терміном, з повним робочим днем в шахті; 09.03.2011 року переведений прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті на дільниці підготовчих робіт; 06.07.2012 року переведений гірником підземним з повним робочим днем в шахті на дільницю конвеєрного транспорту 1; 11.04.2013 року переведений гірником поверхні 3-го розряду на дільницю конвеєрного транспорту 1; 02.06.2014 року переведений охоронцем на дільницю «Охорона»; 01.09.2014 року переведений сторожем в учбовий пункт; на момент звернення працює на ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» (а.с. 19-27).

Суд зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.

При цьому, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, так як відсутні документи підтверджуючі сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (частини 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

В матеріалах справи міститься довідка Закритого акціонерного товариства «ім. Дзержинського» № 26 від 21.05.2018 року про суми заробітку, довідка Акціонерного товариства «ім. Т.Г. Шевченко» № 05-01/319 від 17.04.2018 року, в яких зазначена помісячна заробітна плата ОСОБА_1 з 1997 по 2006 роки (а.с. 36, 37).

Суд зазначає, що відсутність інформації та документів стосовно сплати Сільськогосподарським кооператив Артіль ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області та СПК колгосп ім. Т.Г. Шнвченко Краснодарського края страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу позивача його періоду роботи на території Російської Федерації, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, для відмови в призначенні пенсії.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового та пільгового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

При цьому, вказує на те, що з довідки Закритого акціонерного товариства «ім. Дзержинського» № 26 від 21.05.2018 року встановлено, що за період 1997 року, 1998 року, 2000 року, 2001 року, 2003 року, 2004 року, 2005 року, 2006 року ОСОБА_1 здійснювались відрахування внесків в Пенсійний Фонд Російської Федерації (а.с. 37)

Таким чином, обґрунтовуючи правомірність незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків, відповідач покладає відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків на позивача, тим самим, позбавляючи його соціальної захищеності, що є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Крім того, суд не приймає твердження відповідача на те, що вказані періоди будуть зараховані після отримання актів перевірки наданих документів позивачем, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів здійснення дій щодо перевірки інформації у наданих до управління документах.

З огляду на викладене, суд зазначає, що періоди роботи з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю повинні бути зараховані відповідачем до страхового стажу позивача.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058 визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ст. 113 Закону № 1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», які здійснили нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.

Згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форми ОК-5) ОСОБА_1 встановлено, що в період з січня 2018 року по грудень 2020 ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, але не сплачувався єдиний соціальний внесок ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля», отже, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сам факт не зарахування сум єдиного соціального внеску, сплачених із заробітної плати позивача, на банківський рахунок Пенсійного фонду та Державної податкової служби, про що стверджує відповідач, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні йому страхового стажу за вищевказані періоди. Крім того, оскільки із заробітної плати позивача щомісячно перераховувалися суми єдиного соціального внеску, а отже позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів.

Враховуючи положення частини 3 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд приходить висновку, що Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не правомірно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на ВП «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля» з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2021 року по 11.03.2021 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля, суд зазначає що відповідно до ч. 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форми ОК - 5) ОСОБА_1 , яка сформована станом на 12.03.2021 року, встановлено, що відсутнє нарахування інформація щодо нарахування позивачу у період з 01.01.2021 року по 11.03.2021 року заробітної плати та сплати страхових внесків (а.с. 49-50).

Отже, фактично на момент звернення з заявою про призначення пенсії 11 березня 2021 року у відповідача була відсутня інформація щодо виплати позивачу заробітної сплати та сплати підприємством (ВП «Шахта «Курахівська») єдиного соціального внеску за період з 01.01.2021 року по 11.03.2021 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до абз. 6 пункту 4.3 Порядку № 22-1 після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Отже, період роботи з 01.01.2021 року по 11.03.2021 року повинні бути зараховані відповідачем після отримання даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2021 року по 11.03.2021 року передчасними.

Дослідивши усі обставини справи, суд приходить висновку, що спірне рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії від 16.03.2021 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи, у зв`язку з чим рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком № 883 від 11.03.2021 року відповідно до п. 2 ч. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області в частині визнання незаконним та скасування рішення від 16.03.2021 року б/н Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком № 883 від 11.03.2021 року відповідно до п. 2 ч. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частино 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 605,34 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення від 16.03.2021 року б/н Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 883 від 11.03.2021 року про призначення пенсії та призначити пенсію відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зарахувавши до страхового стажу роботи періоди з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 11.03.2021 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля з врахуванням висновків суду задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення від 16.03.2021 року б/н Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначення пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком № 883 від 11.03.2021 року відповідно до п. 2 ч. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 19.11.1997 року по 31.12.1997 року, з 13.03.2000 року по 24.09.2001 року, з 02.06.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2006 року, з 20.03.2006 року по 05.06.2006 року, з 01.07.2006 року по 11.09.2006 року на підприємстві Сільськогосподарському кооперативі Артілі ім. Дзержинського Азовського району Ростовської області, з 14.10.2001 року по 28.05.2003 року в СПК колгосп ім. Т.Г. Шевченко Краснодарського краю, з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року на підприємстві ВП Шахта Курахівська ДП Селидіввугілля.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса: вул. Героїв праці, буд. 6, м. Селидове, Донецької області, 85400) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 34 копійки.

Повний текст рішення складено та підписано 18 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська