Справа № 340/236/21
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2021-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року справа № 340/236/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправною відмови у вчиненні дій та зобов`язання вчинити їх,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії і виплаті додаткових коштів за період, починаючи з 30 грудня 2018 року.

Водночас, просив суд зобов`язати відповідача сплатити кошти у нарахованому розмірі, не обмежуючи виплату максимальною сумою.

Разом з тим, просив суд зобов`язати Управління нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів (несвоєчасна виплата).

У позовній заяві зазначає, що обмеження виплати пенсії максимальною величиною не може бути застосовано відносно нього, оскільки пенсія призначена у 2008 році.

Вважає дії Управління протиправними, оскільки застосований закон суперечить Основному Закону України, враховуючи один з висновків Конституційного Суду України.

Управління заперечило щодо задоволення позову, надіславши відзив на нього (а.с.21-24).

Стверджує, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду.

Водночас, зазначає, що, обмежуючи розмір виплати пенсії, керувалось приписами закону, котрий досі не визнаний неконституційним.

Ухвалою суду від 28 січня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.17-18).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, позивач пенсіонер Державної пенітенціарної служби України та перебуває на обліку в Управлінні з 2008 року (а.с.1-7).

ОСОБА_1 пенсію призначено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон).

10 серпня 2018 року виплату пенсії припинено у зв`язку з продовженням служби (а.с.1-7).

Виплату пенсії поновлено з 30 грудня 2018 року (а.с.13).

Грошове забезпечення на день повторного звільнення зі служби склало 32514 грн. (а.с.13).

Відсоткове співвідношення пенсії до грошового забезпечення встановлено у 54% (а.с.13).

Спору щодо відсоткового співвідношення не існує.

Отже, Управління нараховувало основний розмір пенсії у сумі 17557,56 грн.

Виплачувало пенсію, застосовуючи максимальну величину у 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність (а.с.13-15).

У період з 30 грудня 2018 року по 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримував пенсію у сумі, що є меншої за нараховану (14970 грн., 15640 грн., 16380 грн., 17120 грн.). (а.с.13-15).

09 грудня 2020 року Управління відмовило у задоволенні заяви про доплату коштів (а.с.12).

Підстава припис статі 43 Закону.

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, позивач прагне виплати пенсії у нарахованому розмірі та сплати додаткових коштів за періоди, що минули.

Стверджує, що отримує пенсію у меншому розмірі з вини Управління.

Відповідно до приписів частини 2 статті 55 Закону нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Управління обмежувало виплату нарахованої суми.

Це доводиться наступним.

Щоб обмежити виплату максимальною величиною, то треба нарахувати кошти, побачивши суму, яка не виплачується.

Протоколи Управління про відновлення і перерахунок пенсії за період з 30 грудня 2018 року по 30 листопада 2020 року вказують про такий алгоритм дій (а.с.13-15).

Отже, до спірних правовідносин не поширюється строк звернення до суду.

Так, 24 грудня 2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон 2).

Закон 2 набрав чинності з 01 січня 2016 року.

Законом 2 статтю 43 Закону доповнено таким реченням частини 5.

«Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Приписами пункту 2 Прикінцевих положень Закону 2 встановлено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідає Конституції України припис статті 43 Закону, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Конституційний Суд України зробив висновок про невідповідність приписам частини 5 статті 17 Основного Закону.

06 грудня 2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон 3).

Приписами пункту 10 статті 1 Закону 3 внесли зміни до статті 43 Закону такого змісту.

«у частини 7 статті 43 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»».

Закон 3 набрав чинності з 01 січня 2017 року.

Таким чином, обмеження виплати пенсії у 2017 році через припис частини 7 статті 43 не могло бути реалізованим, враховуючи час прийняття і зміст рішення Конституційного Суду України.

Станом на день відновлення виплати пенсії (30 грудня 2018 року) і до цього часу діє норма закону, яка, на думку Управління, зобов`язує обмежувати виплату нарахованої суми пенсії.

Цією нормою права є припис частини 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон 4) від 08 липня 2011 року.

Нею встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України, «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про «дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати 10740 гривень.

Таким чином, Управління застосувало обмеження стосовно виплати нарахованої суми пенсії, керуючись виключно приписами Закону 4.

Вирішуючи позов, у суду виник обов`язок надати відповідь на таке запитання: чи суперечить припис частини 1 статті 2 Закону 4 положенням частини 5 статті 17 Конституції України у світлі правового висновку Конституційного Суду України у рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 щодо неконституційності припису частини 7 статті 43 Закону?

Приписи обох законів містять обмеження щодо виплати суми пенсії, яка призначена на підставі Закону.

Правовий висновок Конституційного Суду України.

«Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону № 2262 суперечать статті 17 Конституції України.»

Закон 4 прийнятий у 2011 році, а рішення Конституційного Суду України у 2016 році і стосувалось змін до Закону, які набрали чинності у 2016 році.

Хоча Конституційний Суд України не перевіряв приписи частини 1 статті 2 Закону 4 на відповідність Основному Закону, однак правовий висновок щодо аналогічної норми права, котра прийнята у часі пізніше, дає право суду зробити висновок, що вони суперечать положенням частини 5 статті 17 Конституції України.

У такому разі суд, керуючись приписами частини 4 статті 7 КАС України, не застосовує припис частини 1 статті 2 Закону 4.

Отже, відповідач допустив протиправні дії, обмеживши виплату нарахованої суми пенсії граничною величиною.

Що стосується вимоги про зобов`язання нарахувати компенсацію втрати частини доходів, то суд зазначає наступне.

Так, приписами частини 2 статті 55 Закону встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Захист порушеного права полягає у зобов`язанні Управління доплатити додаткові кошти, нарахувавши компенсацію втрати частини доходів.

Отже, позов належить задовільнити.

Управління зазначає, що правомірність дій доводиться правовим висновком Касаційного адміністративного суду, який міститься у постанові від 15 квітня 2019 року (справа №127/4270/17) (а.с.37-40).

Касаційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про неправомірність обмеження виплати пенсії військовослужбовця граничною величиною з 01 січня 2017 року.

Касаційний суд зробив висновок, що припис частини 1 статті 2 Закону 4 не поширюється на пенсіонерів, пенсія яким призначена до набрання чинності цим же законом (01 жовтня 2011 рік).

Касаційний суд не аналізував чи суперечить Конституції України припис частини 1 статті 2 Закону 4 у світлі згаданого рішення Конституційного Суду України.

Тому правовий висновок суду не можна вважати відступом від правового висновку Верховного Суду у справі №127/4270/17.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору в сумі 908 грн. (а.с.6).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження виплати нарахованого основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 30 грудня 2018 року по 30 листопада 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплати ОСОБА_1 додаткові коши зі сплати пенсії за період з 30 грудня 2018 року по 30 листопада 2020 року з урахуванням основного розміру пенсії у сумі 17557,56 грн. та раніше сплачених коштів, нарахувавши і компенсацію втрати частини доходів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині сплати заборгованості з виплати пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей