Справа № 160/5783/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року Справа № 160/5783/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
У квітні 2021 року позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області №0400-010303-8/8453 від 20.01.2021 року щодо відмови їй в призначенні пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу за вислугою років періоди її роботи з 14.08.1990 року по 02.12.1991 року, з 03.12.1991 року по 01.01.1999 року, з 02.01.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.12.2006 року по 05.07.2007 року, з 04.12.2007 року по 30.04.2008 року, з 17.11.2009 року по 26.02.2010 p., з 12.05.2011 року по 14.11.2013 p., з 22.11.2013 року по 31.07.2014 року, з 01.08.2014 року по 11.10.2017 року відповідно до записів у трудовій книжці;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати первинного звернення до відповідача, а саме з 06.01.2021 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії, проте відповідач своїм рішенням від 20.01.2021 року № 0400-010303-8/8453 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років - відмовив в призначенні вказаної пенсії. Оскільки не всі періоди роботи згідно з трудовою книжкою можуть бути пенсійним органом зараховані до стажу для призначення пенсії за вислугу років, в зв`язку з чим у неї достатньо необхідного стажу для цієї пенсії. Позивач з даними діями відповідача погодитися не може, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 12.05.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я незалежно від віку, якщо на 01.04.2015 р. стаж складає не менше 25 років на зазначеній роботі, на 01.01.2016 р. - не менше 25 років 6 місяців, на зазначеній роботі, на 11.10.2017 р. - не менше 26 років 6 місяців на зазначеній роботі. Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області під час розгляду поданих документів було встановлено, що відповідно до наданих документів загальний стаж роботи ОСОБА_1 на дату звернення становить 25 років 06 місяців 26 днів, з яких за вислугою років - 10 років 9 місяців 23 дня. Спірні періоди не було включено до загального стажу, оскільки записи в трудовій книжці за даний період заповнені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах. Зважаючи на викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 06.01.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за віком.
Своїм рішенням від 20.01.2021 року № 0400-010010303-8/8453 відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області відмовив в призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що згідно з наданими документами загальний стаж роботи позивача на дату звернення становить 25 років 06 місяців 26 днів, з яких за вислугою років - 10 років 9 місяців 23 дня.
До страхового стажу не враховані періоди роботи з 14.08.1990 р. по 01.01.1999 р., оскільки записи в трудовій книжці за даний період заповнені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 №162, а саме:
- період роботи з 14.08.1990 р. по 02.12.1991 р. - у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи немає посилання на статтю КзпП;
- період роботи з 03.12.1991 р. по 01.01.1999 р. - у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи на печатці немає коду підприємства;
- період роботи з 02.01.1999 р. по 27.01.2000 р., оскільки немає акредитаційного сертифікату для ВАТ "Дніпрошина" за цей період;
- період роботи з 04.12.2007 р. по 30.04.2008 р. у ТОВ "Компанія Заір" - немає ліцензії;
- період роботи з 12.05.2011 р. по 14.11.2013 р., оскільки посада завскладом не передбачена переліком професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсі за вислугу років";
- періоди роботи з 01.12.2006 р. по 05.07.2007 р. на посаді завідуючого аптеки ТОВ "Термінал", з 17.11.2009 р. по 26.02.2010 р. на посаді провізора ЗАТ "Медфарком Центр", з 22.11.2013 р. по 31.07.2014 р. на посаді провізора ТОВ "Виробнича фармацевтична компанія Біо-Фарма", з 01.08.2014 р. по 11.10.2017 р. на посаді ТОВ "ВФК Біо-Фарма", оскільки дані установи не передбачені переліком професій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).
Абзацом 2 частини 1 статті 26 Закону України № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 26 років при призначенні пенсії (період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року).
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).
Згідно з ст.62 Закону №1788-XII та ч.1 ст.48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Так, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач у спірних періодах:
- з 14.08.1990 р. по 02.12.1991 р., працювала в Санітарному профілакторії ВО «Дніпровський машинобудівний завод ім.Леніна»;
- з 03.12.1991 р. по 01.01.1999 р. працювала у поліклініці № 1 міської лікарні № 15 м.Дніпропетровська на посаді медичної сестри, а з 18.03.1993 р. на посаді медичної сестри (здравпункта п-ка Дніпрошина);
- з 02.01.1999 р. по 27.01.2000 р. працювала на ВАТ «Дніпрошина» на посаді фельдшера здравпункту ПМШ;
- з 01.12.2006 р. по 05.07.2007 р. працювала на посаді завідувача аптеки ТОВ «Термінал»;
- з 04.12.2007 р. по 30.04.2008 р. працювала у ТОВ «Компанія Заір» на посаді фармацевта аптечного кіоска;
- з 17.11.2009 р. по 26.02.2010 p. працювала на посаді провізора ЗАТ «Медфарком Центр);
- з 12.05.2011 р. по 14.11.2013 p. працювала на посаді провізора та завідуючої складом;
- з 22.11.2013 р. по 31.07.2014 р. працювала на посаді провізора ТОВ «Виробнича фармацевтична компанія «Біо-Фарма»;
- з 01.08.2014 р. по 11.10.2017 р. працювала на посаді директора ТОВ «ВФК Біо-Фарма» та за сумісництвом на посаді провізора.
З наданої позивачем трудової книжки вбачається, що на титульній сторінці вона містить запис її прізвища, ім`я, по батькові, дату народження, записи про освіту, професію, дату заповнення, підпис власника трудової книжки, підпис особи, яка відповідальна за видачу трудової книжки; в розділі Відомості про роботу вона містить відповідні записи про її роботу.
Таким чином, позивач працювала на посадах середнього медичного персоналу, провізора, фармацевта та інших, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909 відносяться до закладів охорони здоров`я. При цьому, наказом Міністерства охорони здоров`я № 146 від 23.10.1991 р. затверджена номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення їй пенсії за віком, враховуючи, що остання має необхідний стаж, який підтверджується записами у трудовій книжці та іншими документами.
Пунктом 1 Порядку № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20 Порядку № 637).
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Так, на час звернення позивача до пенсійного органу за призначенням пенсії, відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону № 2801-XII наразі установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Не проведення або несвоєчасне проведення акредитації власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Згідно з ст.3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.
Відповідно до ст.16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють розвитку закладів охорони здоров`я усіх форм власності. Заклад охорони здоров`я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом). Керівником закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності може бути призначено лише особу, яка відповідає єдиним кваліфікаційним вимогам, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюються відповідно до законодавства. Залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності. Державні та комунальні заклади охорони здоров`я не підлягають приватизації. Заклади охорони здоров`я приватної власності не обмежені у виборі організаційно-правової форми.
В силу ст.17 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», провадження господарської діяльності в сфері охорони здоров`я, яка відповідно до закону підлягає ліцензуванню, дозволяється лише за наявності ліцензії. Держава підтримує господарську діяльність у сфері охорони здоров`я.
Відповідно до п.3 Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 р. № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 р. за № 892/7180, до закладів охорони здоров`я належать фармацевтичні (аптечні) заклади: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики). Крім того, у примітці 2 до Переліку Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - Перелік) установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно з п.16 Пояснення до вказаного Переліку, аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.
Відповідно до Переліку посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою (фармацевтів) у закладах охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002 р. № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 р. за № 895/7183, посада провізора, завідувача та інші включені до вказаного переліку.
В силу ст.19 Закону України «Про лікарські засоби», оптова, роздрібна торгівля лікарськими засобами на території України здійснюється підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - підприємцями на підставі ліцензії, яка видається в порядку, встановленому законодавством. При цьому в частині другій статті 19 зазначено, що підставою для видачі ліцензії є наявність матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, відповідність яких встановленим вимогам та заявленим у поданих заявником документах для одержання ліцензії характеристикам підлягає обов`язковій перевірці перед видачею ліцензії у межах строків, передбачених для видачі ліцензії, за місцем провадження діяльності органом ліцензування або його територіальними підрозділами у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Отже, на підставі системного аналізу вищенаведених норм законодавства України можна зробити висновок, що особа, яка працювала на посаді провізора, фармацевта, завідувача аптекою, належні підприємствам з різною формою власності, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ
Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 25 вересня 2018 року по справі № 355/632/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі № 492/446/15-а, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року по справі № 484/3/17.
Так, спірні періоди роботи серед іншого підтверджуються наданими позивачем доказами, а саме: копією довідки від АТ «Дніпровський машинобудівний завод» № 77/8-46 від 22.02.2021 р., на підтвердження роботи позивача в період з 14.08.1990 р. - 02.12.1991 р., довідкою КНП «Міська клінічна лікарня № 16» від 22.03.2021 р. № 132/35 та копіями наказів, довідкою про перейменування міської лікарні № 15, що підтвердження роботи позивача з 03.12.1991 р. по 18.03.1993 р., довідкою № 566 від 19.11.2014 р. про преміювання позивача, що підтверджують її роботу в ВАТ «Дніпрошина» у період з 1994 р. по 1998 р.
Крім того позивачем надані відповідні ліцензії з підприємств, на яких вона працювала, які діяли в період її роботи, а саме: ліцензія серії АБ № 109353 ТОВ «Термінал» (строк видачі ліцензії з 20.04.2005 р. по 20.04.2010 р.), ліцензія серії АБ № 349529 ЗАТ «Медфарком-Центр» (строк видачі ліцензії з 11.01.2006 р. по 27.04.2010 р.), ліцензія серії АВ № 598047 ТОВ «ВФК «Біо-Фарма ЛТД» (строк видачі ліцензії з 07.12.2012 р.)
06.05.2021 року від позивача надійшло клопотання, до якого долучено лист Державної служби України з Лікарських засобів та контролю за наркотиками від 01.04.2021 року №2646-001.2/004.0/17-21 з якого видно, що ліцензія на провадження господарської діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами отримана компанією «Компанія Заір» в період з 07.09.2005 р. по 14.07.2009 р., в той час, як позивач працювала на вказаному підприємстві протягом 2007-2008 роках в аптечному кіоску №2.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що відповідач при винесенні спірного рішення №0400-010303-8/8453 від 20.01.2021 року щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років діяв не на підставах та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а отже воно підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відомості щодо спірних періодів роботи позивача є повними та достатніми, відомості, зазначені в трудовій книжці позивача, підтверджують наявність в неї стажу роботи з 14.08.1990 року по 02.12.1991 року, з 03.12.1991 року по 01.01.1999 року, з 02.01.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.12.2006 року по 05.07.2007 року, з 04.12.2007 року по 30.04.2008 року, з 17.11.2009 року по 26.02.2010 p., з 12.05.2011 року по 14.11.2013 p., з 22.11.2013 року по 31.07.2014 року, з 01.08.2014 року по 11.10.2017 р., а отже підлягають зарахувати до стажу за вислугою років.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року)) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
За таких обставин для належного захисту порушеного права, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати первинного звернення до відповідача, а саме з 06.01.2021 року, з урахуванням висновків суду.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010303-8/8453 від 20.01.2021 року щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу за вислугою років періоди роботи ОСОБА_1 з 14.08.1990 року по 02.12.1991 року, з 03.12.1991 року по 01.01.1999 року, з 02.01.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.12.2006 року по 05.07.2007 року, з 04.12.2007 року по 30.04.2008 року, з 17.11.2009 року по 26.02.2010 p., з 12.05.2011 року по 14.11.2013 pоку, з 22.11.2013 року по 31.07.2014 року, з 01.08.2014 року по 11.10.2017 року, відповідно до записів у трудовій книжці.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати первинного звернення до відповідача, а саме з 06.01.2021 року, з урахуванням висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма