Справа № 640/32183/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 640/32183/20

адміністративне провадження № К/9901/15289/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року

у справі №640/32183/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави, в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській областi про визнання вимоги протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держави, в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській областi, в якому просила:

1. Визнати незаконними вимоги Держави Україна, в особі ДСА України щодо стягнення суми судового збору з мінімальної пенсії, державної та соціальної матеріальної допомоги.

2. Припинити дії, щодо стягнення відповідачем сум судового збору з мінімальної пенсії, Державної та соціальної матеріальної допомоги позивача.

3. Зобов`язати Державу Україна, в особі ДСА України утриматися від стягнення судового збору з мінімальної пенсії, державної та соціальної матеріальної допомоги позивача.

4. На час розгляду справи, до прийняття рішення по суті, зупинити дію рішень в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 , з мінімальної пенсії державної та соціальної матеріальної допомоги, ухвалених судами України по справах:

1) Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 21.07.2020 року у справі №528/999/19;

2) Ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.10.2020 року у справі №431/3092/20;

3) Постанови Полтавського апеляційного суду від 04.11.2020 року у справі №528/999/19;

4) Ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 16.11.2020 року у справі № 528/596/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

На зазначене рішення позивачем подано апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року - без змін.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, позивач через підсистему «Електронний Суд» звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій та направити справу для продовження розгляду у суд першої інстанції.

Щодо касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, спірні правовідносини виникли внаслідок стягнення з мінімальної пенсії, державної та соціальної матеріальної допомоги ОСОБА_1 судового збору за результатами розгляду Гребінківським районним судом Полтавської області та Полтавським апеляційним судом об`єднаної справи № 528/999/19, справи №431/3092/20, справи №528/596/20.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі № 640/32183/20, дійшов висновку, що спірні відносини пов`язані з процесуальними питаннями щодо виконання судових рішень у цивільних справах та питань стягнення судового збору, порядок розгляду яких врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України. Відтак, заявлені позивачем вимоги не є публічно-правовим спором у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, спірні відносини пов`язані з процесуальними питаннями щодо виконання судових рішень у цивільних справах №528/999/19, №431/3092/20, №528/596/20 та питань стягнення судового збору, порядок розгляду яких врегульовано розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому, у разі незгоди з прийнятими судами першої та апеляційної інстанцій рішеннями у цивільних справах №528/999/19, №528/596/20, 431/3092/20 оскарження даних рішень відбувається шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Одночасно суд звернув увагу, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Разом з тим, позивач не вказує та не обґрунтовує мотиви звернення саме до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав.

Так, як вбачається з позову, предметом даного спору є визнання незаконними вимог, припинення дій та утримання відповідача від дій щодо стягнення безпідставно призначених сум судового збору в цивільних справах за участю позивача, а саме незгода позивача з рішеннями судів в частині розміру сум судового збору, які підлягають стягненню.

Тобто, фактично позивачем оскаржуються не дії Держави, в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, а рішення судів у цивільних справах в частині розподілу судових витрат.

У позові чітко не зазначено, які права позивача в публічно-правовій сфері порушені, а також чому позивач звертається з позовом саме до адміністративного суду, а тому такий спір не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, з огляду на те, що позовна заява ОСОБА_1 стосується оскарження стягнення суми судового збору за рішеннями в цивільних справах, такий спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи, а отже, суд констатує, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав порушення правил предметної юрисдикції, вірно застосував положення статті 170 КАС України, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Пунктом 5 частини 1 статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою

Ураховуючи, що зміст оскаржуваних судових рішень та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170, 333 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №640/32183/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави, в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській областi про визнання вимоги протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова