Справа № 808/595/17
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
14 травня 2021 року Справа № 808/595/17 ВО/280/18/20 м.Запоріжжя
07 березня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Апеляційного суду Запорізької області (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2, ДСА), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову відповідачів у виплаті позивачу одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку, передбаченої статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Запорізької області кошти, належні до виплати позивачу у якості неоподатковуваної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку, у відповідності до розміру отриманої позивачем заробітної плати;
- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області нарахувати і виплатити позивачу одноразово неоподатковувану вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку, у відповідності до розміру отриманої позивачем заробітної плати.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 у справі № 808/595/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року у справі № 808/595/17 - повернуто заявнику.
Ухвалою судді від від 09.06.2020 відкрито провадження за виключними обставинами, у відповідності до частини другої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд заяви призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14.07.2020. Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів Батрак І.В., Бойченко Ю.П.
Ухвалою суду 14.07.2020 зупинено провадження за виключними обставинами у справі №808/595/17 до набрання законної сили судовим рішенням об`єднаної палати Верховного Суду у справі №808/1628/18.
Ухвалою від 06.04.2021 провадження у справі поновлене, судове засідання призначене на 14.05.2021.
Відповідно до ч. 2 ст. 368 КАС України, справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Враховуючи наведене розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали заяви про перегляд постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 по справі №808/595/17 за виключними обставинами, відзиви на заяву, матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Апеляційного суду Запорізької області та Державної судової адміністрації України, в якому позивач просила суд:
- визнати протиправною відмову відповідачів у виплаті позивачу одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку, передбаченої статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Запорізької області кошти, належні до виплати позивачу у якості неоподатковуваної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку, у відповідності до розміру отриманої позивачем заробітної плати;
- зобов`язати Апеляційний суд Запорізької області нарахувати і виплатити позивачу одноразово неоподатковувану вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку, у відповідності до розміру отриманої позивачем заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на приписи Конституції України та Закону України Про судоустрій та статус суддів, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України Верховного Суду України й зазначає, що з 01.08.1996 по 15.09.2016 перебувала на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області. Вказує, що наказом №74-К від 15.09.2016 вона була відрахована зі штату суду у зв`язку з відставкою, а 12.01.2017 звернулася до відповідача із заявою про виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, але листом від 03.02.2017 № 08-02/17вих., їй було відмовлено в задоволенні заяви на підставі Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні, яким скасовані норми Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо виплати вихідної матеріальної допомоги судді у відставці. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті їй вихідної допомоги із посиланням на положення Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні, яким виключено статтю 136 Закону України Про судоустрій та статус суддів, та Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, оскільки правовідносини між сторонами виникли до прийняття зазначених законів.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 у справі № 808/595/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 вмотивована тим, що станом на дату звільнення позивачки у відставку законодавством України не була передбачена виплата вихідної допомоги у зв`язку із відставкою. Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні (набрав чинності 01.04.2014) ст. 136 було виключено із Закону України Про судоустрій і статус суддів.

В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VІІ.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, а також, надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України Про Конституційний Суд України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 №1166-VII, яким із Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, саме з 15.04.2020 втратили чинність положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII.

Таким чином, положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII були чинними із дня набрання чинності Законом №1166-VII, зокрема і в 2016 році, до 15.04.2020.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави визначати протиправними дії (рішення) відповідача, вчинені на виконання нормативно-правових актів, які були чинними станом на дату вчинення таких дій.

Оскільки, на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанції положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII діяли, то відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) виключною обставиною для скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 у даній справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є органом державної влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 15.04.2020 №2-р (ІІ)/2020 у справі №3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) не є підставою для скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Підсумовуючи вищевказане, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 у справі №808/595/17 у зв`язку з виключними обставинами та залишає судове рішення в силі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 90, 139, 241 - 246, 256, 361, 368 та 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 у справі №808/595/17 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Апеляційного суду Запорізької області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд 162; ), Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її постановлення.

Ухвалу в повному обсязі складено та підписано 14 травня 2021 року.

Головуючий суддя М.С. Лазаренко

Судді І.В. Батрак

Ю.П Бойченко