Справа № 440/3230/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/3230/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

02 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі-відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправним та скасування розпорядження № 15/02Л8-16 від 03.03.2021; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , що виникла з 19 січня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, оскільки остання є непрацездатною та перебувала на повному утриманні померлого годувальника - чоловіка ОСОБА_2 . Зауважує, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 13.03.2013 та проживала з ним однією сім`єю, мала взаємні права та обов`язки та вела спільний побут. Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника протиправною, оскільки до заяви про призначення пенсії були додані усі необхідні документи на підтвердження вищенаведених обставин, однак, не були взяті пенсійним органом до уваги.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

21.04.2021 на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.41-42/, у якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вказував, що встановлення фактів, що мають юридичне значення здійснюється в порядку цивільного судочинства. Також, пенсійний орган зазначив, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, оскільки подружжя, на момент смерті ОСОБА_2 було зареєстроване за різними адресами, не надано докази спільного проживання подружжя, а також не доведено факт, що матеріальна допомога, яку ОСОБА_1 одержувала від чоловіка, була єдиним та основним джерелом існування. Крім того, зауважував, що вимога сплатити заборгованість по виплаті пенсії у разі втрати годувальника з 19.01.2021 є передчасною.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, досягла 60-річного віку, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , що виданий 17.03.1999 Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області /а.с.6-8/.

13.03.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області (актовий запис №01 від 13.03.2013), про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 від 13.03.2013 /а.с.11/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (актовий запис №30 від 19.01.2021), про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 /а.с.12/.

Позивач звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою, у якій просила призначити їй пенсію у разі втрати годувальника за померлого чоловіка - ОСОБА_2 /а.с.33/. До заяви позивачем додано: заяву із реквізитами для перерахування коштів /а.с.34/, копію паспорта громадянина України /а.с.35-36/, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера /а.с.37/, свідоцтво про шлюб /а.с.38/, свідоцтво про смерть /а.с.39/, картку реєстрації ОСОБА_2 .

Розпорядженням ГУ ПФУ в Полтавській області №15/02.18-16 від 03.03.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки в наданих позивачем матеріалах відсутня довідка про сумісне проживання з чоловіком на момент його смерті, чи перебування на його утриманні /а.с.5, 32/.

Не погодившись із розпорядженням ГУ ПФУ в Полтавській області №15/02.18-16 від 03.03.2021, позивач звернулася з цим позовом до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі-Закон № 2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.

Статтею 31 Закону №2262-ХІІ визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі-Закон №1058-IV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

При цьому пунктом 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1, визначено перелік документів, необхідних для призначення пенсії в разі втрати годувальника подається, зокрема, для призначення такої пенсії особою додається довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що умовами для призначення пенсії у разі втрати годувальника є: 1) факт непрацездатності членів сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні; 2) факт перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме 57-річного віку.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, зважаючи на те, що позивач досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (57 років), враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_2 , позивач перебувала у шлюбі з померлим годувальником, тому суд приходить висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатним членом сім`ї померлого ОСОБА_2 у розумінні положень статті 30 Закону №2262-ХІІ.

Водночас, із спірного розпорядження №15/02.18-16 від 03.03.2021 слідує, що підставою для відмови у призначенні пенсії слугував факт відсутності довідки про сумісне проживання з чоловіком на момент його смерті, чи перебування на його утриманні.

Паспортом громадянина України позивача підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Кірове з 30.12.1986.

Натомість, карткою реєстрації особи - ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_2 , на момент смерті, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, на момент смерті ОСОБА_2 , позивач та її чоловік - ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами, що створює об`єктивні та аргументовані сумніви щодо можливого проживання подружжя окремо.

Позивач не надала пенсійному органу довідку уповноважених органів з місця проживання про перебування на утриманні померлого годувальника, як і не надала рішення суду про перебування на його утриманні.

Натомість, позивач посилалася на неможливість оформлення довідки з місця проживання про перебування на утриманні померлого годувальника, оскільки Пальчиківська сільська рада Полтавського району є припиненою.

Суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими, оскільки як свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що надана позивачем станом на момент подання позовної заяви, Пальчиківська сільська рада Полтавського району з 02.02.2021 перебувала у стані припинення, однак, не була припинена як юридична особа /а.с. 15/, що свідчить про відсутність об`єктивних перешкод у позивача отримати довідку про перебування на утриманні померлого годувальника.

Крім того, посилання позивача на письмові пояснення ОСОБА_3 та /а.с.16/ та ОСОБА_4 /а.с.19/ яка на підставу встановлення факту спільного проживання з померлим годувальником ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки дослідження показань свідків щодо спільного проживання ОСОБА_1 та її чоловіка - ОСОБА_2 є неможливим у межах розгляду цієї адміністративної справи, оскільки такі дії є несумісними із завданнями адміністративного судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин.

Натомість, встановлення факту перебування на утриманні є можливим у порядку окремого провадження, що не позбавляє позивача звернутися з відповідною заявою у порядку Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, зважаючи на те, що ключовою умовою для призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262 є встановлення факту перебування на утриманні у померлого годувальника, беручи до уваги, що позивачем не надано довідки уповноважених органів з місця проживання про перебування на утриманні померлого годувальника, як і не надано рішення суду про перебування на його утриманні, суд дійшов висновку про правомірність відмови пенсійного органу у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, розпорядження ГУ ПФУ в Полтавській області № 15/02Л8-16 від 03.03.2021 є таким, що ґрунтується на вимогах закону, а отже є правомірним.

Суд зауважує, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Отже, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочнства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності,66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол