Справа № 420/2533/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2533/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 22 лютого 2021 року надійшла позовна заява агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 16.11.2020 року №5636-п про проведення фактичної перевірки АГРОФІРМА «ЕВРІКА» (ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ) ();

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.12.2020 року №4369/15-32-09-01-30.

25 лютого 2021 року ухвалою позов агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10 березня 2021 року продовжено агрофірмі «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

19 березня 2021 року ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю). Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.11.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт (довідку) №2336/15-32-09-01-25/20934070 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, яким встановлено порушення статті 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та 24.12.2020 року складено податкове повідомлення - рішення року №4369/15-32-09-01-30. Вказує, що з висновками акту не погоджується, та вважає складене на його підставі податкове повідомлення - рішення протиправним, оскільки всупереч положенням п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України контролюючим органом при виданні наказу не було зазначено конкретної підстави, у зв`язку із наявністю якої може проводитись фактична перевірка, а лише наведено перелік норм Податкового кодексу України, тому перевірку проведено протиправно, безпідставно та із порушенням порядку проведення перевірок, а тому результати протиправно проведеної перевірки не можуть створювати правові наслідки для платника податків. Вказує, що паливні баки транспортних засобів не є місцями зберігання, на які є обов`язковим отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки). 06.04.2020 року та 21.04.2020 року позивачем було придбано дизельне пальне та одразу здійснено заправку транспортних засобів позивача, тобто поміщено дизельне пальне одразу в паливні баки транспортних засобів, тобто відсутні ознаки зберігання пального в ємностях для зберігання пального. Отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Отже ємності, зокрема паливні баки транспортних засобів не є місцем зберігання пального та ємністю для зберігання пального в розумінні статті 1 Закону України від 19 грудня 1995 року №481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Вказує, що акцизна накладна не видається позивачу, як покупцю пального, та складається самостійно постачальником пального. Позивач не має можливості та правових підстав впливати на зміст та порядок заповнення акцизної накладної, перевіряти чи погоджувати порядок її складення. Формою та порядком заповнення акцизної накладної не передбачено граф для відображення операцій відвантаження пального з акцизного складу пересувного безпосередньо до паливного баку. 06 квітня 2020 року позивач не здійснював приймання пального в резервуари, а здійснив заправку транспортних засобів, а по факту використання пального замовив повторну заправку транспортних засобів, яка відбулася 21.04.2020 року. Ані укладений позивачем із ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» договір №1282 поставки нафтопродуктів, ані видаткові накладні не містять відомостей про замовлення позивачем розвантаження пального в резервуари для зберігання пального. На балансі платника податків знаходиться 27 транспортних засобів та одиниць сільськогосподарської техніки, котрі заправляються дизельним паливом.

Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області (вх. №ЕП/9427/21) задоволено. Продовжено Головному управлінню ДПС в Одеській області строк на подання відзиву до 16 квітня 2021 року.

19 квітня 2021 року до суду від відповідача за вх. №19622/21 надійшов відзив на позов (т.2 а.с.83-88), в якому відповідач зазначає, що посилання позивача на невідповідність виданого наказу вимогам пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, оскільки на думку позивача, наказ не містить підставу для проведення фактичної перевірки - є повністю необґрунтованими, оскільки на адресу ГУ ДПС в Одеській області надійшов лист ДПС України від 26.05.2020 року №8215/7/99-00-17-02-01-17 про виявлення 18861 суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність по зберіганню пального не маючи відповідну ліцензію. Норма пп. 8012.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулюванні виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольний напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача. Посилаючись на зміст акта перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30.11.2020 року вказує, що неможливо розлити пальне об`ємом 8989,0 літрів (яке було отримано однією партією згідно акцизної накладної та ТТН) у паливні баки загальним об`ємом 7905,0 літрів. Щодо твердження позивача про повторну заправку зазначає: дане зазначення не підтверджуються ніякими доказами, а посилання на зведений обліковий лист тракториста-машиніста від 30 квітня 2020 року №2020-040001 лише зазначає вид робіт, які проводились 21.04.2020 року без зазначення конкретної кількості використаного під час даних робіт об`єму пального, а якщо неможливо дослідити об`єм використаного пального, то незрозуміло, на яких підставах позивач посилаються на використання 1058,0 літрів залишків для повторної заправки (при цьому, дані математичні вичислення робляться в «ідеальних умовах», тобто коли ми уявляємо, що паливні баки техніки були повністю порожніми); сам факт повторної заправки вже наголошує на зберіганні пального об`ємом 1058,0 літрів з моменту придбання палива до саме моменту повторної заправки; якщо уявити, що повторна заправка проводилась з пересувного акцизного складу ТОВ «Євростандарт» (продавець пального), то дана обставина також підлягає сумніву так як відповідно до зазначених вище листів тракториста-машиніста відповідні види господарських робіт 21.04.2020 року могли тривати від 3 - до 8 годин в залежності від використаної в той день і техніки, а доказів очікування/заправлення інших технічних засобів продавцем впродовж 8 годин позивачем не надано. Отже, через неможливість здійснити розлив отриманої партії пального безпосередньо паливні баки 21.04.2020 року, позивачем здійснювалось зберігання залишків пального у розмірі 1058,0 літрів, для чого у позивача як раз були наявні відповідні резервуари, ліцензії на зберігання пального у яких були отримані 21.05.2020 року.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року заяву позивача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

21 квітня 2021 року до суду від позивача за вх. №ЕП/11260/21 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що не погоджується із зазначеними відповідачем у відзиві посиланнями. Вказує, що лист ДПС України від 26.05.2020 року №8215/7/99-00-17-02-01-17 про виявлення 18861 суб`єкта господарювання, які здійснюють діяльність по зберіганню пального, не маючи ліцензії, на який посилається відповідач у відзиві, так чи інакше не вказаний, як підстава проведення перевірки в наказі, який оскаржується. Отже не можна вважати, що підставою для проведення перевірки була податкова інформація. Зазначає, що якщо відповідач посилається на те, що позивачем не здійснювалася дозаправка із пересувного акцизного складу, бензовозу, саме відповідач має довести зазначені обставини, а не позивач. В той же час, крім загального заперечення з цього приводу, відповідачем не наведено жодних належних доказів на спростування позиції позивача. Факт приймання надлишків пального в ємності для зберігання пального відповідачем не доведено. Під час роботи сільськогосподарської техніки, яка в подальшому дозаправлялась, здійснювалася заправка інших транспортних засобів, тобто бензовоз не знаходився під простоєм, а тому жодних додаткових записів про час перебування транспортного засобу на території позивача не проставлено, і законом не вимагається внесення зазначених записів до ТТН.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Агрофірма «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) () зареєстроване 24.01.1997 року та взяте на облік в контролюючих органах 04.03.1997 року, та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області.

Видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.28 Вирощування пряних, ароматичних і лікарських культур; 01.30 Відтворення рослин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 10.32 Виробництво фруктових і овочевих соків; 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 16.11.2020 року №5636-п про проведення фактичної перевірки агрофірма «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) (), суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, вищевказана норма пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Відповідно до пп. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, Головним управлінням ДПС в Одеській області 16.11.2020 року прийнято наказ №5636-п «Про проведення фактичної перевірки агрофірма «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) ()» (т.1 а.с.22-23, т.2 а.с.89-90).

Дослідивши спірний наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 16.11.2020 року № 5636-п судом встановлено, що він відповідає вимогам, що передбачені п.п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України до змісту наказу, а саме містить: дату видачі; найменування контролюючого органу; найменування та реквізити суб`єкта; адреса об`єкта; мета перевірки - контроль за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, вид перевірки; підстави для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, зокрема пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України; дата початку перевірки; тривалість перевірки, що відповідає вимогам п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України.

Також вказаний наказ містить підпис заступника начальника Головного управління ДПС в Одеській області та скріплений печаткою контролюючого органу.

Таким чином, контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень ст. 19-1 Податкового кодексу України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а наказ від 16.11.2020 року № 5636-п є законним.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 10.04.2020 року у справі №815/1978/18.

Відтак, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що на підставі вищевказаного наказу була проведена фактична перевірка позивача, за результатами якої 30.11.2020 року складено акт (довідку) про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС №2336/15-32-09-01-25/20934070 (т.1 а.с.26-29, т.2 а.с.97-100), яким встановлено порушення агрофірмою «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР, відповідальність за яке передбачене ст.17 цього Закону.

Так, висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що з інформаційних систем (баз даних) контролюючого органу отримана інформація що згідно зареєстрованих акцизних накладних від 06.04.2020 року та 21.04.2020 року, в порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (із змінами та доповненнями), юридичною особою агрофірма «ЕВРІКА» (ТОВ) (), було придбано, отримано та здійснювалось зберігання палива дизельного (код ) в кількості (об`єм, обсяг) 4056,03 літрів та 8989,0 літрів відповідно, в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), а саме за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вулиця Заводська, будинок 20, що підтверджується видатковими накладними (№3309 від 06.04.202 р., №3935 від 21.04.2020 р.) та товарно-транспортними накладними(№УЕ-00003309/1 від 06.04.2020 р., №УЕ-00003935/1 від 21.04.2020 р.) наданими підприємством.

Не погоджуючись з висновками вищевказаного акту позивачем до Головного управління ДПС в Одеській області 14.12.2020 року були подані заперечення (т.1 а.с.30-39), у відповідь на які Головним управління ДПС в Одеській області листом від 22.12.2020 року №808/КПР/15-32-09-01-13 зазначено, що висновки, викладені в акті перевірки є обґрунтованими та відповідають вимогам діючого законодавства (т.1 а.с.40-42).

На підставі зазначеного акту перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30.11.2020 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області 24.12.2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 4369/15-32-09-01-30 (т.1 а.с.43) про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн.

Вирішуючи вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.12.2020 року №4369/15-32-09-01-30, суд зазначає наступне.

Згідно із підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ст.1 вказаного Закону місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до абз.63 ст.1 Закону №481/95-ВР, Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального містить відомості про: місця виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним (адреса).

За змістом статті 15 Закону №481/95-ВР, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області позивачу видано ліцензії на право зберігання пального від 21.05.2020 року:

- реєстраційний номер 2001424 (т.1 а.с.49-50), у якій зазначено адресу місця зберігання пального: Україна, Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вулиця Заводська, буд.20, загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри) 5000;

- реєстраційний номер 2001425 (т.1 а.с.53-54), у якій зазначено адресу місця зберігання пального: АДРЕСА_1 , загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри) 28000;

- реєстраційний номер 2001426 (т.1 а.с.57-58), у якій зазначено адресу місця зберігання пального: Україна, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Старокозаче, вулиця Заводська, масив 51, ділянка 26/2, загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри) 8000.

Позивачем до суду надано договір №1282 поставки нафтопродуктів від 28.01.2020 року (т.1 а.с.61-64), укладений між ТОВ «ЄВРОСТАНДАРТ» (постачальник) та агрофірмою «ЕВРІКА» (товариством з обмеженою відповідальністю) (покупець), на підставі якого позивачем було придбано:

- 4018 літрів дизельного палива (код УКТ ЗЕД ) згідно товарно-транспортної накладної №УЕ-00003309/1 (т.1 а.с.65) та видаткової накладної №3309 (т.1 а.с.66) від 06.04.2020 року;

- 8963 літрів дизельного палива (код УКТ ЗЕД ) згідно товарно-транспортної накладної №УЕ-00003935/1 (т.1 а.с.67) та видаткової накладної №3935 (т.1 а.с.68) від 21.04.2020 року.

При цьому, позивачем у позовній заяві та у відповіді на відзив стверджується, що придбане вищевказане паливо ним за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с.Молодіжне, вулиця Заводська, буд.20 не зберігалось, а одразу здійснювалась заправка ним транспортних засобів (сільськогосподарської техніки) позивача, на підтвердження чого надав до суду:

- карточки №697 складського обліку матеріалів форми №М-17 агрофірми «ЕВРІКА» (ТОВ) та складського обліку матеріалів за ємностями №1 та №2 період квітень 2020 року - травень 2020 року (т.1 а.с.69-74);

- інвентаризаційні відомості про залишки палива в баках транспортних засобів станом на 31 березня 2020 року, 30 квітня 2020 року, 31 травня 2020 року, 30 червня 2020 року, 31 липня 2020 року та 31 серпня 2020 року (т.1 а.с.75-114);

- зведені облікові листи тракториста-машиніста (т.1 а.с.115-130);

- зведені подорожні листи автотранспортних засобів за квітень 2020 року (т.1 а.с.131-135);

- зведений обліковий лист машиніста-оператора дощувальних машин №2020-040016 від 30 квітня 2020 року (т.1 а.с.136);

- журнал обліку мотогодин навантажувачів №04/2-2020 от 30.04.2020 року (т.1 а.с.137);

- наказ №1/1 від 14 січня 2020 року агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) про встановлення нормативів витрат палива при виконанні сільськогосподарських та навантажувальних робіт на 2020 рік (т.1 а.с.147-149);

- підсумкову відомість списування палива станом на 01.11.2020 року (т.1 а.с.150-154);

- докази придбання та орендування агрофірмою «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) сільськогосподарської техніки та транспортних засобів (т.1 а.с.155-206);

- довідку №72 від 03.02.2020 р. Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району (т.1 а.с.225);

- довідку від 13.02.2020 р. Староказацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (т.1 а.с.226);

- договір оренди агрофірмою «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) (орендар) у Молодіжненської сільської ради (орендодавець) земельної ділянки від 11.12.2019 року (т.1 а.с.227-233);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 193962376 від 19.12.2019 року (т.1 а.с.234);

- довідку агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) про розподіл площі полів (т.1 а.с.235);

- договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 (орендодавець) та агрофірмою «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) (орендар) від 01.01.2015 року з додатками (т.1 а.с.236-240);

- інформаційну довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно №56146519 від 29.03.2016 року (т.1 а.с.241-243);

- договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 (орендодавець) та агрофірмою «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) від 01.01.2014 року (т.1 а.с.244-248, т.2 а.с.1-2);

- накази про прийняття на роботу в агрофірму «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) та переведення на посаду (т.2 а.с.3-38).

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30.11.2020 року, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки з такого акту не вбачається порушення позивачем статті 15 Закону №481/95-ВР.

Так, наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок), відповідно до п.4 розділу ІІ якого акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (п.5 Порядку).

Суд зазначає, що суть фактичної перевірки у спірних правовідносинах полягає у безпосередньому встановленні працівниками контролюючого органу зберігання суб`єктом господарювання пального у місці, на яке такий суб`єкт не отримав відповідної ліцензії.

В той же час, окрім твердження про придбання, отримання та зберігання агрофірмою «ЕВРІКА» (ТОВ) (), палива дизельного (код ) в кількості (об`єм, обсяг) 4056,03 літрів та 8989,0 літрів відповідно, в місцях зберігання, на які не було отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), а саме за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вулиця Заводська, будинок 20, в акті перевірки відсутнє роз`яснення, чи зберігалось таке пальне у приміщенні (складі), чи на відкритому повітрі та яким чином таке пальне зберігалось, в яких ємностях, тарах, обладнанні, тощо.

Таким чином, акт перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30.11.2020 року не відповідає вимогам систематизованого, чіткого, об`єктивного та повного викладу фактів виявлених порушень законодавства.

При цьому, як у акцизних накладних від 06.04.2020 року №371 (т.1 а.с.140-141) та від 21.04.2020 року №1306 (т.1 а.с.101-102), так і у товарно-транспортних накладних №УЕ-00003309/1 від 06.04.2020 року та №УЕ-00003935/1 від 21.04.2020 року з видатковими накладними №3309 від 06.04.2020 року та №3935 від 21.04.2020 року відсутня інформація, що пальне саме зберігалось за адресою Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вулиця Заводська, будинок 20.

Такі документи лише свідчать про факт придбання позивачем пального та факт його відвантаження за адресою Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вулиця Заводська (у вказаних документах відсутнє посилання на будинок 20).

При цьому, відповідачем до суду не надано жодних доказів на спростування тверджень позивача про те, що придбане ним пальне було одразу ж заправлене у наявні в позивача транспортні засоби та техніку.

Посилання відповідача на те, що факт повторної заправки позивачем транспортних засобів 21.04.2020 року свідчить про зберігання пального об`ємом 1058,0 літрів з моменту придбання палива до моменту повторної заправки суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини у акті фактичної перевірки №2336/15-32-09-01-25/20934070 від 30.11.2020 року не встановлені та є по суті припущеннями відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 8 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

На підставі викладеного суд вважає, що відповідачем не доведено того, що позивачем 06.04.2020 року та 21.04.2020 року зберігалося пальне без наявної ліцензії на право зберігання пального.

У пункті 74 рішення по справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків.

Окрім цього, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні наявне посилання лише на статтю 15 Закону №481/95-ВР без зазначення частини, норми якої позивачем на думку відповідача порушено, та на статтю 17 Закону №481/95-ВР без зазначення частини, за якою позивача притягнуто до відповідальності.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 24.12.2020 року №4369/15-32-09-01-30.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу даної позовної заяви у розмірі 7500,00 грн. (т.1 а.с.20) та 2270,00 грн. (т.2 а.с.45 зворот).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) судовий збір у розмірі 7500,00 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 24.12.2020 року №4369/15-32-09-01-30.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь агрофірми «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) судовий збір у розмірі 7500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - агрофірма «ЕВРІКА» (товариство з обмеженою відповідальністю) (вул.Заводська, буд.20, с.Молодіжне, Овідіопольський р-н., Одеська обл., 67840, ).

Відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, ).

Суддя О.А. Вовченко