Справа № 520/14388/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 р. Справа № 520/14388/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, по справі № 520/14388/2020

за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2

до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (надалі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

- визнати рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 23.10.19 року за № 607 про припинення (призупинення) виплати державної допомоги ОСОБА_3 протиправним та скасувати його;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради поновити виплату допомоги при народженні дитини з 01.11.2019 року та сплатити заборгованість батькові дитини ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 23.10.19 року за № 607 про припинення (призупинення) виплати державної допомоги ОСОБА_3 .

Зобов`язано Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради поновити виплату допомоги при народженні дитини з 01.11.2019 року.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 по справі № 520/14388/2020, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що отримувач допомоги - ОСОБА_3 не проживає в Індустріальному районі, а відповідно до п. 54 Порядку у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім`ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення. В період з 30.01.2020 р. ОСОБА_4 (дідусь ОСОБА_5 ) на особистому прийомі в Управлінні підтвердив, що ОСОБА_3 не проживає в Індустріальному районі та про те, що вона з чоловіком та дитиною виїхала за кордон.

Апелянт вказує, що виплати призупинені в зв`язку з неможливістю відповідачем здійснювати контроль за цільовим використанням коштів, які виплачуються за рахунок державного бюджету на дитину через те, що отримувач допомоги не проживає в Індустріальному районі та відсутня інформація про те, що така виплата оформлена в іншому районі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради 23.10.2019 року рішенням за №607 припинило (призупинило) виплату державної допомоги при народженні дитини, яка була призначена родині у відповідності до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21.11.1992 № 2811-ХІІ.

Листом №10-29/5806/4-02/20 від 11.08.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про зупинення виплат.

Не погоджуючись із такими діями суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність позивача за місцем проживання не позбавляє його права на отримання допомоги при народженні дитини через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб. Тому, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на допомогу при народженні дитини, а тому відмова в її призначені є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Відповідно до ст.10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно зі ст. 11 Закону 2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказана норма права також визначає умови припинення виплати допомоги при народженні дитини, до яких належать: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Зазначені положення Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751.

Судом встановлено, що допомога принародженні дитини призначена ОСОБА_3 з 01.07.2017 по 31.07.2020 у розмірі 41280,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради 23.10.2019 року рішенням за №607 припинило (призупинило) виплату державної допомоги при народженні дитини, яка була призначена родині у відповідності до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21.11.1992 № 2811-ХІІ.

Єдиною підставою для припинення позивачу допомоги при народженні дитини стала відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зазначена обставина не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги, з огляду на наступне.

Згідно з п. 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок №365) для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 12 Порядку за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Положеннями п. 13 Порядку передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Таким чином п. 13 Порядку встановлює додаткову підставу для відмови в призначенні допомоги при народженні дитини, яка не передбачена ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Джерела права, які застосовуються судом, визначені у ст. 7 КАС України, яка, зокрема, передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Колегія суддів зазначає, що підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Закон № 2811-XII не містить такої підстави для відмови у призначенні допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів зазначає, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку відмова відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постановах від 10.04.2019 по справі № 226/177/17, від 03.10.2019 по справі № 226/1177/17.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та правильно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності позивача за фактичним місцем проживання і як наслідок відсутність підстав для виплати допомоги при народженні дитини не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставами для його скасування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 по справі № 520/14388/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко