Справа № 420/8396/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/8396/20
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

04.12.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови листом №6356-6257/4-02/8-1500/20 від 28 липня 2020 року у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 31 048,72 грн.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити суму компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 31 048,72 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що в квітні на виконання судового рішення, яке набрало законної сили в іншій справі, Управлінням виплачено донараховану позивачу пенсію за період з 01.01.2014 року по 02.09.2014 року. Проте, при нарахуванні пенсії Управлінням не виплачено суми компенсації за порушення строків розрахунку, такі дії органом пенсійного фонду не вчинено і на відповідне звернення позивача. З огляду на те, що відповідачем не виконано обов`язок, передбачений ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію втрати доходу у зв`язку із затримкою його виплати не здійснило, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2020 року адміністративний позов задовольнити частково.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №6356-6257/4-02/8-1500/20 від 28 липня 2020 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 12 жовтня 2018 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої ОСОБА_1 пенсії в розмірі 31048,72 грн.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 12 жовтня 2018 року по 31 березня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 31048,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Разом з цим, аналізуючи положення ст.ст. 2, 4 Закону №2050-ІІІ, судом першої інстанції визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а тому компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи. Отже, моментом виникнення у позивача права на отримання суми донарахованої пенсії є дата саме її нарахування.

У зв`язку із чим, оскільки сума пенсії нарахована позивачу на підставі рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що право на компенсацію позивач набув після спливу місячного строку з дня набрання рішенням у справі №522/6810/17 законної сили, а саме з 12.10.2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що за правилами ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація нараховується за весь період невиплати відповідного доходу. З огляду на те, що факт невиплати позивачу пенсії за період з січня 2014 року встановлений в судовому порядку, а обчислення компенсації втрати частини доходу не залежить від набрання судовим рішенням законної сили, вимоги позивача є обґрунтованими та у суду першої інстанції були всі правові підстави для їх задоволення у повному обсязі.

У тому числі, апелянт вказує, що судом першої інстанції помилково вирішено справу у порядку спрощеного письмового провадження. З огляду на те, що пенсійні виплати є єдиним видом доходу позивача, не нарахування та невиплата компенсації втрати частини такого доходу має для нього виняткове значення, а розгляд справи справи у письмовому провадженні позбавив можливості на повний захист та інтересів позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на необгрунтованість доводів апелянта та відсутність підстав для задоволення його вимог.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, постановою Приморського районного суду м. Одеса від 15 травня 2017 року по справі №522/6810/17 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом від 25 січня 2017 року за №62/Ч-11, ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року перерахунок пенсії з урахуванням належного йому права на пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

На звернення позивача Управління листом від 02.07.2020 року №5546-5390/Ч-02/8-1500/20 повідомило, що нарахована доплата пенсії на підставі постанови Приморського районного суду м. Одеса від 15 травня 2017 року по справі №522/6810/17 в сумі 31 048,72 грн. зарахована заявнику на поточний рахунок по дорученню на одноразову виплату 24.04.2020 року відповідно до протоколу від 16.04.2020 року №22 засідання Комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

14.07.2020 року позивач звернувся в Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив нарахувати та сплатити суму компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року.

Розглянувши вказану заяву, Управління відмовило у задоволенні вимог позивача, про що повідомило листом від 28.07.2020 року за №6356-6257/Ч-02/8-1500/20.

Як на підставу для залишення вимог заявника без задоволення Управління послалось на те, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а звернення відбулось стосовно виплати компенсації частини доходів, отримання яких вирішено в судовому порядку. Таким чином, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні. Крім того, Управління зазначило, що проведення розрахунку компенсації не було предметом судового розгляду по справі №522/6810/17, а отже з вчиненням таких дій орган пенсійного фонду вийде за межі зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Не погоджуючись з відмовою Управління у виплаті компенсації несвоєчасно одержаного доходу (пенсії), позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про зобов`язання органу пенсійного фонду вчинити відповідні дії в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, за правилами ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст. 2 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

За правилами ст.ст. 3, 4 Закону України від 19.10.2000 року №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Вказані правилами Закону України від 19.10.2000 року №2050-III кореспондуються із положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Аналіз наведених норм законодавства показав, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

При цьому, використане у ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 та, з огляду на подібність правовідносин, відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню у даній справі.

Зазначене свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили відповідним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, а саме в оспорюваному випадку з 12 жовтня 2018 року.

Апеляційний суд зазначає, що нарахування та виплата позивачу відповідного доходу відбулись у зв`язку із перерахунком пенсії за віком на виконання судового рішення.

Отже, несвоєчасне нарахування цих сум відбулось у зв`язку із неправомірними діями (бездіяльністю) Управління, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, щодо нарахування позивачу пенсії у розмірі, встановленому законом.

Отже, недоотримання позивачем сум пенсії в період за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Здійснення відповідачем розрахунку заборгованості одним платежем на виконання судового рішення не змінює характер соціальних виплат як періодичних.

У тому числі, не зазначення у судовому рішенні висновку про нарахування позивачу компенсації втрати частини доходу не звільняє орган від обов`язку, прямо передбаченого ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Разом з цим, відсутність в органу відповідних видатків на виплату заявлених сум Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III, в тому числі і Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, не визначається як підстава для звільнення органу від виконання вказаного обов`язку.

Враховуючи викладене, оскільки факт недоотримання позивачем належних сум пенсії підтверджений в судовому порядку, із проведенням розрахунку відповідач не здійснив компенсацію втрати частини доходу з моменту його виникнення до періоду розрахунку, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання органу пенсійного фонду здійснити нарахування та виплатиту компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої пенсії за весь час затримки виплати, а саме з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року.

Разом з цим, з огляду на те, що вказана категорія справи, не належить до справ, які мають бути розглянуті виключно за правилами загального позовного провадження відповідно до положень ст. 12 КАС України, не знаходять свого підтвердження доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до приписів ст. 317 КАС України.

Водночас, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 31 048,72 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2020 року у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 31 048,72 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло