Справа № 520/3746/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
14 травня 2021 року № 520/3746/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (далі по тексту відповідач, Військовий інститут), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2017 року по 26.02.2021 року;

- зобов`язати Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2017 року по 26.02.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач проходив дійсну військову службу в ВІТВ НТУ ХПІ на посаді начальника кафедри хімії та бойових токсичних хімічних речовин факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

В період проходження військової служби в ВІТВ НТУ ХПІ позивач перебував на фінансовому забезпеченні у ВІТВ НТУ ХПІ та отримував грошове забезпечення.

Відповідно до наказу начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України НТУ «ХПІ» від 19.05.2017 № 110 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 19.05.2017.

ВІТВ НТУ ХПІ розрахував розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (зі змінами внесеними постановою КМУ від КМУ від 13.03.2013 року № 161).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 по справі №520/8383/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» задоволено частково, зокрема визнано протиправними дії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут , які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут , здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання зазначеного рішення ВІТВ НТУ ХПІ здійснила нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації 26.02.2021 року.

Таким чином позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації лише 26.02.2021 року.

Водночас ВІТВ НТУ ХПІ не нарахував та не виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 19.05.2017 року по 26.02.2021 року (по час повного розрахунку). Зазначену бездіяльність позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю і вважає, що вони не ґрунтуються на Законі, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Зазначає, що оскільки позивач погодився на проведення з ним певного розрахунку при виключенні зі списків особового складу, що в свою чергу виключає неправомірність дій інституту.

Представником позивача надано відповідь на відзив, у якій він підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 14 травня 2021 року у задоволенні клопотання представника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" про закриття провадження по адміністративній справі відмовлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 07.11.2005 р. по 19.05.2017 р. проходив військову службу на офіцерських посадах на факультеті військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут. В період проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні у факультеті військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут та отримував грошове забезпечення.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 16.05.2017 № 327 позивача звільнено з військової служби у відставку за пунктом б (за станом здоров`я)

Наказом начальника факультету військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) № 110 від 19.05.2017 року позивача виключено із списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення.

Відповідно до постанови КМУ від 19.07.2017 р. №549 Про реорганізацію факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут реорганізовано факультет військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут шляхом перетворення його у Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут.

Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут є правонаступником факультету військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 по справі №520/8383/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (вул. Полтавський шлях, 192, м. Харків, 61098) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року по справі №520/8383/2020 апеляційну скаргу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року по справі №520/8383/2020 залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання зазначеного рішення суду, відповідач здійснив перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та здійснив виплату позивачу у розмірі 114405,70 грн., що підтверджується випискою (а.с.9).

Позивач зазначає, що відповідач протиправно при цьому не нарахував та не виплатив йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2017 року по 26.02.2021 року, а тому звернувся з адміністративним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частинами 2-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я) на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 16 травня 2017 № 327, та його було виключено із списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення відповідно до наказу від 19.05.2017 №110 (а.с.7).

Виплату перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу у розмірі 114405,70 грн. здійснено 26.02.2021, що підтверджується випискою.

В межах даної справи спірним є питання щодо обов`язку відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2017 по 26.02.2021.

Суд зазначає, що порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим, відповідними спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавців за несвоєчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Суд наголошує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 04.12.2019 по справі №825/66/16.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд вважає за можливе застосування норм ст.ст.116, 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частинами 1, 2 ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 За статтею 47 Кодексу (КЗпП прим.) роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу (КЗпП прим.), а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу (КЗпП прим.), тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Отже, підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення. Підставою ж для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився а користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я) на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 16 травня 2017 № 327, та його було виключено із списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення відповідно до наказу від 19.05.2017 №110.

Однак, як свідчать обставини справи, з позовом до суду про перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивач звернувся більш ніж через три роки після звільнення, що підтверджується відомостями з автоматизованої системи документообігу суду, а саме в липні 2020 року, що не може, з урахуванням вже вказаного вище, свідчити про спір щодо розміру належних позивачу сум при звільненні.

Отже, оскільки на час звільнення позивача спору про розміри належних йому (нарахованих) сум грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільненні) не існувало, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розумінні ст.117 КЗпП України.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 04.12.2019 р. по справі №825/742/16.

Стосовно посилань позивача у позові на обставини визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому відповідачем протиправно в день звільнення не були проведені всі виплати належних позивачу сум, а також посилань на те, що оскільки розрахунок із позивачем не здійснений в день його виключення із списків особового складу, вказане свідчить про те, що відповідно до статей 116, 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, суд вважає ці посилання необґрунтованими, оскільки станом на час звільнення позивача, не було спору щодо належних останньому сум грошового забезпечення (одноразової грошової допомоги при звільненні), а після звільнення з військової служби та розрахунку з позивачем сум одноразової грошової допомоги при звільненні, останнім не вчинялися активні дії щодо незгоди з розміром належних до виплати при звільненні шляхом звернення до відповідача або до суду.

В матеріалах справи відповідні докази відсутні. Отже, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 116 та117 КЗпП України та нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні за період 19.05.2017 року по 26.02.2021 року відсутні.

В межах даної справи застосуванню підлягають висновки викладені в постановах Верховного Суду, які склалися в подібних до даної справи правовідносинах, а саме по справі №825/66/16 від 04.12.2019 та по справі №825/742/16 від 04.12.2019 р.

Згідно з приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 по справі №520/10533/19.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється згідно вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 14 травня 2021 року.

Суддя Бадюков Ю.В.