Справа № 340/2541/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2021 року м. Дніпросправа № 340/2541/20
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,
за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 р. (суддя Черниш О.А.) в адміністративній справі № 340/2541/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 12 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 86 від 19 червня 2020 р. про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю першої групи з 22 квітня 2020 р., інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №181 від 06 листопада 1999 р. його звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я. За наслідками первинного огляду МСЕК 24 листопада 1999 р. йому встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. У зв`язку із розвитком та загостренням хвороб, набутих під час проходження військової служби, та суттєвим погіршенням стану здоров`я, 22 квітня 2020 р. йому встановлено першу групу інвалідності. У травні 2020 р. він звернувся до Кіровоградського обласного військового комісаріату через Кіровоградський міський військовий комісаріат із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як особі з інвалідністю першої групи. З листа ІНФОРМАЦІЯ_2 №2315 від 26 червня 2020 р. позивачу стало відомо про те, що протокольним рішенням засідання комісії Міністерства оборони

України №86 від 19 червня 2020 р. йому відмовлено у призначенні такої одноразової допомоги.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Міністерством оборони України. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник вказує, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки йому встановлено третю групу інвалідності вперше 24 листопада 1999 р., а повторно 22 квітня 2020 р., тобто більше ніж через 2 роки. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Наказом заступника Міністра оборони №017-ПМ від 30 липня 1999 р. позивача звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №181 позивача з 06 листопада 1999 р. виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. За результатами первинного огляду МСЕК з 24 листопада 1999 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ №073769 від 24 листопада 1999 р. За результатами повторного огляду МСЕК 22 квітня 2020 р. позивачу встановлено першу групу інвалідності та підтверджено її причину, інвалідність встановлено безтерміново. У травні 2020 року позивач звернувся до Кропивницького міського військового комісаріату із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отриманням інвалідності першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби. Отримавши вказану заяву, Кропивницький міський військовий комісаріат направив її разом з додатками за належністю до Кіровоградського обласного військового комісаріату. Кіровоградський обласний військовий комісаріат склав висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги та направив його разом із документами позивача до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду. На засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 19 червня 2020 р. розглянуто питання про призначенням і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийнято рішення про відмову у її призначенні. Рішення мотивовано тим, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 р. № 1 -рп/99 (справа № 1-7/99) до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1999 р. не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Згідно з абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Не погодившись з вказаним рішенням у відповідній частині, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного рішення та наявність права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає за необхідне визначити, які норми матеріального права і в якій редакції підлягають застосуванню при вирішенні спору. Для цього колегія суддів застосовує висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 14 квітня 2021 р. у справі № 640/7089/17, які полягають у тому, що застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на час первинного встановлення позивачу інвалідності.

Як свідчать наявні у справі докази, первинно ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності 24 листопада 1999 р.

Станом на цей час стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-ХІІ) мала наступну редакцію:

«Військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори,

та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України».

Постановою Кабінету Міністрів України № 488 від 19.08.1992 затверджені Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум. Державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Таким чином, на час первинного встановлення ОСОБА_1 інвалідності у 1999 році законодавство передбачало виплату страхових внесків, і позивач мав реалізувати своє право на отримання цих внесків.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 р. у справі № 760/4829/17 зазначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 9 листопада 2018 року у справі № 759/5707/16-а.

В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено, у тому числі, Порядком № 975. Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. "Обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Разом з тим, періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Станом на встановлення ОСОБА_1 першої групи інвалідності (22.04.2020) пункт 5 частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має наступну редакцію:

«Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби».

Відповідно до частин 2, 4 статті 16-3 цього ж Закону України у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Зважаючи на те, що між первинним встановленням ОСОБА_1 інвалідності третьої групи (24 листопада 1999 р.) та встановленням першої групи інвалідності (22 квітня 2020 р.) минуло понад два роки, Міністерство оборони України дійшло правомірного висновку про відсутність законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, застосував правові висновки Верховного Суду, сформульованими у постанові від 15 липня 2020 р. у справі № 240/10153/19, а також у постанові від 02 грудня 2020 р. у справі № 1.380.2019.006957.

Слід зазначити, що за результатами розгляду цих справ Верховний Суд дійшов висновку про правомірність відмови позивачам у призначенні одноразової грошової допомоги з огляду на те, що між подіями первинного встановлення групи інвалідності та зміни групи інвалідності минуло понад два роки.

При цьому, Верховний Суд вказав на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після). Крім того, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Незважаючи на наведені правові висновки Верховного Суду, які, в силу статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судами при розгляді справ, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Єдиною підставою для задоволення позову суд визнав обставину відсутності доказів призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням третьої групи інвалідності.

Проте, суд першої інстанції не врахував того, що встановлення позивачу першої групи інвалідності не можна розцінювати як первинне встановлення інвалідності. Позивач мав реалізувати право на отримання страхових виплат при первинному встановленні групи інвалідності ще у 1999 році. Крім того, стаття 16 зазначеного Закону також має обмеження у виплаті одноразової грошової допомоги при первинному встановленню інвалідності - три місяці після звільнення з військової служби. Виключення «після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби» до позивача застосуванню не підлягають, оскільки первинно у 1999 році третя група інвалідності була встановлена йому саме внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, наявні підстави для скасування оскарженого рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України .

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 р. в адміністративній справі №340/2541/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 11 травня 2021 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий