Справа № 323/649/21
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/649/21
Провадження № 2-а/323/7/21
РІШЕННЯ

іменем України

13.05.2021 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Романовій І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції СРПП № 1 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області Шапоренка Сергія Олександровича, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява адвоката Мідяного Єгора Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції СРПП № 1 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області Шапоренка Сергія Олександровича, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, в якій він просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН № 3866116 від 04.03.2021 року (далі за текстом - Постанова), винесену старшим сержантом поліції СРПП № 1 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області Шапоренком Сергієм Олександровичем; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

В обгрунтування позовної заяви зазначає, що 04.03.2021 року старшим сержантом поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренком Сергієм Олександровичем було винесено постанову серії ЕАН № 3866116 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом 04.03.2021 року, о 11 год. 56 хв., у м. Оріхів по вул. ОСОБА_2 не виконала вимогу дорожнього знаку 3.1. Рух заборонено, чим порушила п. 8.4. в Правил дорожнього руху порушення вимог заборонених знаків, однак даний дорожній знак по вул. Йохана Янсена у м. Оріхів не встановлено, а тому у діях її довірителя жодних порушень Правил дорожнього руху не було, що свідчить про не законність постанови, яка була винесена старшим сержантом поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренком Сергієм Олександровичем.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, а також просить розподілити понесені судові витрати у даній справі.

Відповідач - старший сержант поліції СРПП № 1 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області Шапоренко Сергій Олександрович, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Запорізькій області, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. 06.04.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона прохає у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що в момент зупинки позивача старший сержант поліції СРПП № 1 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_3 мав схему розтановки знаків дорожнього руху, відповідно до якої зупинив останню, а тому жодних порушень з його боку не було та він діяв в межах своїх повноважень.

Виходячи з того, що всі учасники справи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи повідомлень про неявку з поважних причин до суду від них не надходило, а наданих ними матеріалів достатньо для розгляду справи, в силу вимог ч. 3 ст. 205 КАС України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого.

Як випливає з матеріалів справи, Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 38668116 від 04.03.2021 року, винесеною старшим сержантом поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренком Сергієм Олександровичем, позивач була визнана винуватою у тому, що о 11 год. 56 хв. 04.03.2021 року, керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Оріхів по вул. ОСОБА_2 не виконала вимогу знаку 3.1 «Рух заборонено», чим порушила п. 8.4 Правил дорожнього руху. Цією постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 визнав правильними висновок суду першої інстанції у тій справі про те, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Також у цій справі КАС ВС зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Однак оскаржувана постанова не містить відомостей як про докази, на підставі яких вона була винесена, так і про технічні засоби, за допомогою яких було зафіксовано порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідачі несуть тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідачі не надали жодних доказів законності й обґрунтованості Постанови, зокрема доказів не виконання позивачем вимоги знаку 3.1 «Рух заборонено» та доказів наявності по вул. Йохана Янсена у м. Оріхів знаку 3.1. Більше того, з оскаржуваної постанови неможливо встановити конкретне місце вчинення позивачем правопорушення, оскільки вулиця ОСОБА_2 в м. Оріхів є однією з центральних та довгих, має багато перехресть з іншими вулицями, і тому вказівка лише на найменування вулиці не може бути достатньою для визначення місця вчинення правопорушення.

Водночас представник позивача стверджує, що дорожнього знаку 3.1. «Рух заборонено» у м. Оріхів по вул. Йогана Янсена не встановлено.

На підтвердження своїх доводів надав до суду відповідь на адвокатський запит з виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області № 03-06/0576 від 17.03.2021 року, відповідно до якої станом на 04.03.2021 року ані виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області, ані комунальним підприємством «Благоустрій» Оріхівської міської ради Запорізької області (як суб`єкта господарювання, в якого знаходиться на баласні комунальні дороги) не встановлювалися дорожні знаки 3.1. «Рух заборонено» додатку № 1 Правил дорожнього руху, встановлення яких погоджено з органами Міністерства внутрішніх справ України. Станом на 04.03.2021 року рішення Оріхівської міської ради Запорізької області про обмеження дорожнього руху по вул. Йохана Янсена в місті Оріхів не приймалися.

Також представником позивача надано до суду відповідь на адвокатський запит з Управління патрульної поліції в Запорізькій області № 40-аз/41/32/01-2021 від 16.03.2021 року, відповідно до якої Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області схема організації дорожнього руху по вул. Йохана Янсена в м. Оріхів Запорізької області та встановлення дорожнього знаку 3.1. «Рух заборонено» по вул. Йохана Янсена в м. Оріхів Запорізької області не погоджувались.

Крім того представником позивача надано до суду схему руху (об`їзду), яка, на період ремонтних робіт, була встановлена на в`їзді у м. Оріхів зі сторони м. Запоріжжя, відповідно до якої будь-яких заборон на рух по вул. Йохана Янсена у м. Оріхів не було.

Відтак, враховуючи положення норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про автомобільні дороги», Закону України «Про дорожній рух», аналіз яких дає підстави вважати, що встановлення дорожніх знаків, зміна схеми організації дорожнього руху здійснюється органами місцевого самоврядування за погодженням із органами внутрішніх справ, доводи сторони позивача є обґрунтованими, і відповідачем не спростовані.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що подія і склад адміністративного правопорушення в діянні позивача відсутні, оскаржувана Постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд зауважує, що суб`єктами владних повноважень, на яких покладена функція розгляду справ про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, є відповідні органи Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (п. 5 ст. 213, ст. 222 КУпАП).

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, задоволені у повному обсязі, то судовий збір, який сплачений останнім слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління національної поліції в Запорізькій області.

Щодо вимог в частині судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката навдено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було надано наступні докази: фіскальний чек, який підтверджує оплату позивачем наданих адвокатом ОСОБА_4 юридичних послуг в розмірі 6000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Мідяним О.Є., ордер про надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги серії від 11.03.2021 року, укладений із адвокатом Мідяним О.Є., рахунок № 3 від 01.04.2021 року, де зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, які є належно оформленими, а тому понесені судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Запорізькій області.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 255 грн., в той час як витрати на правову допомогу позивача складають 6000 грн., що свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог, а тому в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління національної поліції в Запорізькій області на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 1500,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 132, 139, 242-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції СРПП № 1 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області Шапоренка Сергія Олександровича, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову серії ЕАН № 3866116, винесену 04.03.2021 року старшим сержантом поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренком Сергієм Олександровичем, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаціний код № НОМЕР_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 1500,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В. Смокович