Справа № 380/2736/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2736/20 пров. № А/857/5696/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галілео Захід" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про закриття провадження у справі № 380/2736/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галілео Захід" до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції Сасевич О. М.,

час ухвалення рішення 29.01.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 03.02.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Галілео Захід" звернулося в суд з позовом до відповідача - Державної податкової служби України, в якому просило визнати протиправними дії Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТОВ Галілео Захід щодо наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансовим тероризмом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період з 2018-2019 роки, яке оформлене аналітичним дослідженням № 8/99-00-16-04-20/42529487 від 11 листопада 2019 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року провадження в адміністративній справі №380/2736/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галілео Захід» до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «Галілео Захід» оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що наявність оспорюваного Аналітичного дослідження слугувала однією з підстав для відмови у клопотанні про скасування арешту, накладеного під час розслідування кримінального провадження № 0000093 від 07 лютого 2019 року. Вважає, що дії службових осіб відповідача з проведення та складення Аналітичного дослідження є протиправними, оскільки вчинялись без належної правової підстави. Державна податкова служба України не є ні експертною, ні науковою установою, яка може складати висновки для правоохоронних органів щодо дотримання вимог законодавства платником податків під час здійснення господарської діяльності. Відповідач не мав права проводити будь-які дослідження фінансової та господарської діяльності позивача, у тому числі з метою виявлення, аналізу та перевірки фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванням тероризму. Зазначає, що суд першої інстанції помилково вважає, що викладені в Аналітичному дослідженні висновки не породжують правових наслідків для платника. Оскарження дій контролюючих органу є невід`ємним правом платника податків. Додатково звертає увагу на те, що ДПС не надано Положення про Департамент боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України, яке б надавало право на складення таких висновків (досліджень), а також Методичних рекомендацій № 564 від 28 серпня 2017 року, які за твердженням ДПС регламентували порядок проведення оспорюваного дослідження, та розпорядчі документи, які передували його початку. Будь-яких відомостей про те, що в ЄРДР внесені відомості щодо вчинення кримінального правопорушення під час діяльності ТОВ не надано. Вважає, що відповідач мав право проводити будь-які дослідження фінансової та господарської діяльності позивача в тому числі і заходів до виявлення, аналізу та перевірки фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму виключно в межах здійснення податкового контролю, тобто в ході проведення перевірки позивача, як платника податків. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому зазначає, що спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки по суті позивач не погоджується з діями Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Галілео Захід», які вчинені на виконання постанов слідчого у відповідному кримінальному провадженні. Вважає, що надавати оцінку таким діям ДПС може лише слідчий, прокурор чи слідчий суддя. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Представник позивача (апелянта) Стець Р. Я. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Представник відповідача Волошин О. М. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що Департаментом боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС відповідно до Постанови третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові «Про визначення проведення аналітичного дослідження (з наданням висновку)» від 30 травня 2019 року, які надійшли листами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 31 травня 2019 року № 03/3-7427вих-19 (вх. ДФС № 30532/5 від 03 червня 2019 року) на підставі листів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львів від 12 вересня 2019 року № 03/3-12741вих-19 (вх. ДПС №2710/5 від 20 вересня 2019 року), від 31 жовтня 2019 року №03/3-15430 вих-19 (вx. ДФС № 52915/5 від 04 листопада 2019 року), було проведено аналітичні дослідження, яке регламентовано ст. 61, 62, 71-74 ПК України та з урахуванням Методичних рекомендацій щодо проведення аналітичного дослідження з метою запобігання та протидії легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та/або іншими правопорушеннями, затверджених Наказом ДФС України від 28 серпня 2017 року за № 564, складено висновок аналітичного дослідження щодо діяльності, зокрема, ТОВ «Галілео Захід», яке було направлено на адресу третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в адміністративній справі повинно бути відповідні дії чи рішення, які вчинені/прийняті в межах справляння управлінських функцій, та які безпосередньо породжують для особи певні правові наслідки, порушуючи її права та законні інтереси. Однак службова діяльність відповідача щодо проведення аналітичної роботи не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, а тому не є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 5 КАС України, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду та вони самостійно не можуть бути предметом судового розгляду. Суд вважав, що доводи позивача щодо протиправності дій Департаменту боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, ДПС України щодо проведення дослідження фінансово-господарської діяльності стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень, а також складання за його наслідком Аналітичного дослідження може виступати елементом доказування при розгляді іншого спору або ж підлягати оцінці як доказ у рамках кримінальної справи чи враховуватися при доказуванні в ній.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачає, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Водночас, обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем, оспорювані дії працівників ДБВД по складанню та оформленню Аналітичного дослідження були вчинені у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000093 від 07 лютого 2019 року та не потягнули за собою будь-яких наслідків у виді нарахування податкових зобов`язань чи штрафних санкцій контролюючим органом на підставі приписів Податкового кодексу України.

За правилами статті 84 Кримінально-процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому оспорюване Аналітичне дослідження було використане ТУ ДБР як доказ у рамках вказаного кримінального провадження, про що вказується у матеріалах справи та зазначається самим позивачем.

Стаття 19 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що питання правомірності отримання доказів у кримінальному провадженні не може бути предметом судового розгляду адміністративного суду, оскільки такі обставини підлягають перевірці судом за правилами кримінального судочинства.

За правилом пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи наведені вище правові норми та оцінюючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Галілео Захід" залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про закриття провадження у справі № 380/2736/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.