Справа № 308/8767/20
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8767/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Курбатова Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шаленик В.В., Департаменту патрульної поліції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Поліцейського 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шаленик В.В., Департаменту патрульної поліції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн. та закриття провадження по адміністративній справі.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 28.08.2020 р. поліцейським 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Шаленик В.В., було винесено постанову серії №3046872 від 28.08.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Позивач з винесенням постанови не згідний, вважає її незаконною. Зазначає, що з оскаржуваної постанови взагалі не вбачається яке саме адміністративне порушення вчинив позивач, а лише вказано на порушення вимог п.15.4 ПДР України. Позивач вказує, що поліцейським 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, сержантом поліції Шалеником В.В., не були враховані його заперечення та пояснення, про те, що він не порушував правил дорожнього руху.

Позивач вказує на те, що він повідомив працівників УПП сержанта поліції Шаленика В.В. та лейтенанта поліції Зозулинця В.В., що ними порушуються вимоги ст. 33 КУпАП, оскільки позивач бажав надати письмові пояснення, які мали бути враховані при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Позивач зазначає, що 28.08.20 о 11:42 год. він зупинився, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, на пл. Корятовича, 5 в м. Ужгороді, відійшов у магазин на одну хвилину, в той час як його дружина знаходилася у автомобілі. При цьому вказує на те, що із змісту його пояснень вбачається, що вони написані вже після винесення оскаржуваної постанови. Тобто, з моменту зупинки транспортного засобу до моменту закінчення розгляду справи пройшло до п`яти хвилин, що виключає можливість складу адміністративного правопорушення за порушення правил стоянки. Вважає, що відсутня подія адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а в діях позивача, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Позивач вказує на те, що в порушення вимог ст.283 КУпАП, постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та про те, яким технічним засобом було зафіксовано порушення. Позивач вказує, що постанова винесена з порушенням законодавства. Зазначає, що будь-яких доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення, відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Вказує на те, що у разі фіксації правопорушення технічними засобами, зазначення даних про такі у постанові є обов`язковими, а у разі їх відсутності вказана постанова підлягає скасуванню, відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №428/2769/17.

Вважає, що його вина у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а оскаржувана ним постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП.

З посиланням на викладене позивач просить суд: визнати протиправними дії поліцейського 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Шаленика Василя Васильовича при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.08.2020 серії ЕАМ №3046872 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року та закрити провадження по адміністративній справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач поліцейський 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Шаленик В.В. у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Від представника відповідача Котубей О.В. надійшов відзив на адміністративний позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Письмовий відзив до суду не надійшов.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Із письмового відзиву представника відповідача Поліцейського 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шаленик В.В. - Котубей О.В., який 07.10.2020 року надійшов на адресу суду вбачається, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Вказують на те, що 28.08.2020 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгороді по пл. Корятовича, помітили автомобіль «Ford Mondeo» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який порушив пункт 15.4 ПДР України, тобто здійснив зупинку транспортного засобу другим рядом, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зазначають, що всі доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Вказують на те, що позивач своїми доводами повністю визнав факт того, що поставив автомобіль на дорозі у другий ряд до дороги, чим порушив приписи пункту 15.4 ПДР України. Крім того вказують на те, що п. 15.4 ПДР України знаходиться в розділі 15 ПДР України «Зупинка і стоянка», проте в ньому не передбачається ні зупинка, ні стоянка автомобіля в два і більше ряди, а визначено, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Таким чином поняття «ставити» транспортний засіб включає в себе і зупинку і стоянку незалежно від часу і мети їх здійснення, а тому з`ясовувати обставини про час і мету зупинки транспортного засобу позивача немає необхідності. Аналогічної правової позиції дотримується Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 09.09.2020 року по справі №608/974/20.

Зазначили, що інспектор виносив постанову на підставі власного спостереження та пояснень позивача, які на момент розгляду справи було досліджено. Вважають, що адміністративний позов про скасування вищезазначеної постанови не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Вказують на те, що ОСОБА_1 користуючись наданими йому правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Зазначили, що інспектор патрульної поліції здійснював свою діяльність перебуваючи під Присягою складеною на вірність українському народові і несе кримінальну відповідальність за її порушення. Позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення. Зауважили, що позовна вимога в частині визнання дій інспектора протиправними не підлягає розгляду Ужгородським міськрайонним судом.

Зазначили, що постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням правил чинного законодавства, а тому немає підстав для її скасування. З посиланням на викладене просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

11.09.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залишено позовну заяву без руху.

17.09.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі №308/8767/20 та призначено справу до розгляду.

30.03.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗакономУкраїни «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 28.08.2020 року поліцейським 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Шаленик В.В., було винесено постанову серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України за вчинення 28.08.2020 року о 11 год. 38 хв. адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень, а саме за порушення вимог п. 15.4 ПДР України - порушення правил стоянки , розміщення транспортного засобу на проїзній частині в два і більше ряди.

Відповідно до п. 15.4 ПДР України транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Згідно з визначеннями термінів, що наведені у п. 1.10 ПДР: проїзна частина це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзнихчастин, межами яких є розділювальні смуги; зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів або навантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог ПДР (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо ); стоянка це припинення руху транспортного засобу на час більше 5 хвилин з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог ПДР, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, відповідальність настає за умови порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним правил стоянки, зазначає , що він здійснив зупинку транспортного засобу до п`яти хвилин.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення , що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор поліції, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, а саме порушення правил стоянки транспортного засобу, зазначає , що він здійснив зупинку транспортного засобу до п`яти хвилин.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року слідує, що 28.08.2020 року о 11 год. 38 хв. у м.Ужгороді на пл. Корятовича, 8, ОСОБА_1 порушив п.15.4 ПДР - порушення правил стоянки, розміщення транспортного засобу на проїзній частині в два і більше ряди, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Слід зазначити, що відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП настає за умови порушення правил зупинки та стоянки транспортних засобів.

З постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що порушення не зафіксоване свідками, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, що за наявності не спростованого твердження позивача про відсутність порушення ним ПДР, є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та такою що підлягає скасуванню.

Крім того, оскаржувана постанова в графі 7 не містить вказівки про долучення відеозапису, показання технічних приладів , яким зафіксовано правопорушення, як доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, із зазначенням технічного засобу, яким його здійснено.

Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху , а саме порушення правил стоянки транспортного засобу та зазначає на неповноту та необ`єктивність з`ясування фактичних даних по справі, відсутність доказів його вини.

Суд констатує, що відповідач заперечуючи проти позовних вимог, надав до суду відзив на позовну заяву, до якого долучено компакт диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського.

Позивач заперечив факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останнього.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, в порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП оскаржувана постанова не містить інформації щодо технічного засобу, яким здійснювалась фіксація правопорушення, здійснювалось фото або відеозапис правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При розгляді даної справи, суд враховує правову позицію , викладену у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17, згідно якої спостереження працівником поліції повинно бути зафіксоване на матеріальному носії.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує при прийняті рішення у даній справі правову позицію Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові у справі №524/9716/16-а від 13.02.2020 року, згідно якої - у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №524/1284/17 від 19.02.2020 року.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою,яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

В частині доводів представника відповідача про врахування судом компактдиску із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно, слід зазначити про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення встановленого частиною першою ст. 122 КУпАП, оскільки відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова від 28.08.2020 року серії ЕАМ №3046872 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено дану фіксацію правопорушення.

Інших доказів правомірності винесення оскарженої постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не надано.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує при прийняті рішення у даній справі правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові у справі №524/9716/16-а від 13.02.2020 року, згідно якої - у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №524/1284/17 від 19.02.2020 року.

Разом з тим, відповідачем не дотримано положеньст. 283 КУпАПпри розгляді справи, так як не зазначено обставин, установлених під час розгляду справи з огляду на положення ПДР України, а саме, для застосування стягнення у випадку порушення водієм правил стоянки, має бути доведено саме факт припинення руху транспортного засобу на час більше 5 хвилин.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноваженьщодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.4. ПДР України, правила стоянки транспортного засобу не надано, про наявність таких не зазначено у оскаржуваній постанові.

Виходячи із наведеного, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Таким чином суд, враховуючи правову позицію викладену у вищезазначених постановах Верховного Суду , вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху,а саме порушення правил стоянки транспортного засобу, оскільки докази які приєднані до відзиву на адміністратиний позов не можуть вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, з підстав відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що визнання дій поліцейського протиправними при винесенні оскаржуваної постанови під час розгляду справи в суді про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності додаткового вирішення не потребують, оскільки скасування постанови включає в себе і перевірку дій поліцейського при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності , а відтак позовна вимога про визнання дій поліцейського протиправними не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.1 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Поліцейського 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шаленик В.В., Департаменту патрульної поліції, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року та закриття провадження у справі - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3046872 від 28.08.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( місце проживання : АДРЕСА_1 )

Відповідач: Поліцейський 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Шаленик В.В. (місце знаходження : вул. О.Кошового, 2, м. Ужгород, 88000)

Відповідач: Департамент патрульної поліції (, місце знаходження : вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048)

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (місце знаходження : вул. О.Кошового, 2, м. Ужгород, 88000)

Дата складання повного тексту судового рішення 11.05.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца