Справа № 160/1542/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року Справа № 160/1542/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
01.02.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
- зобов`язати Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити і видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі книжечки замість пошкодженого відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних до Єдиного державного демографічного реєстру України, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без використання будь-яких засобів ЄДДР, без надання згоди на обробку персональних даних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із вимогою оформити і видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ без згоди на обробку своїх персональних даних, замість наявного у нього зараз, який є пошкодженим і непридатним для використання. Крім того, 17.12.2020 року з аналогічною заявою позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яке є юридичною особою, на відміну від територіального управління. Позивач зазначила, що заяви до органів ДМС за юридичним змістом написані за зразком тих заяв, які подавали позивачі по зразковій справі, розглянутої Великою Палатою Верховного Суду. Також при подачі заяв, позивачем було зазначено, що остання готова додатково заповнити, надати будь-які інші необхідні заяви, бланки, документи, виконати будь-які необхідні дії для отримання паспорта у вигляді книжечки.
У заявах позивачем також було повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі картки - документа Реєстру та обґрунтовано законодавчо право на паспорт-книжечку.
Проте Шевченківський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області листом від 31.12.2020 та Головне управління ДМСУ в Дніпропетровській області листом 30.12.2020 відмовили позивачу у наданні такого паспорта, зазначивши про відсутність рішення суду для отримання документа. Позивач вважає, що згідно діючого законодавства України, паспорт у вигляді книжечки повинен видаватися без звернення особи до суду, а тому, на думку позивача, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області грубо порушені його права на отримання паспорта.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
06.05.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову, вказав, що дійсно у грудні 2020 року до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надходили звернення від позивача з проханням вирішити питання щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Представник відповідача зазначив, що позивачем подано заяви щодо обміну паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку із непридатністю до користування зазначеного документа, складені у довільній формі, без визначеного чинним законодавством обов`язкового пакету документів, які додані позивачем до матеріалів справи, отже подані позивачем заяви від 17.12.2020 до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області в довільній формі не можуть вважатися заявою про видачу паспорта громадянина України, оскільки для оформлення такого документу, необхідно подати заяву встановленого зразка та інші документи визначені законодавством.
Представник відповідача вказав, що судове рішення по зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) є індивідуальним актом, та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, не має конкретного зобов`язання, що при ухваленні рішення по даній категорії справ суддя повинен обов`язково виносити рішення таке, яке винесено Верховним Судом по зразковій справі.
Також зазначив, що суддями Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 від 19.09.2018 позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не передавати будь-які дані про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру України, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру зазначено такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при видачі позивачу паспорта у формі визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХП, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.
Отже, відповідач вважає, що права, свободи або законні інтереси позивача не є порушеними, а його вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257-262 КАС України, а також з урахуванням того, що відповідач надано відзив на позовну заяву 06.052021, а тому повне судове рішення складено на наступний робочий день після отримання судом відзиву на позов .
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач в зв`язку із непридатністю паспорта для користування 17.12.2020 року звернувся до Шевченківського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та 17.12.2020 - до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зі зверненнями з проханням вирішити питання щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. В заявах повідомив про відмову за релігійними переконаннями від оформлення паспорту у формі пластикової картки типу ID-1
Шевченківським РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області листом від 31.12.2020 року № 1211/1085 з посиланням на Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. за № 5492-VІ та постанову Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», повідомив позивача про відсутність законних підстав для оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII.
У листі також зазначено, що судове рішення у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) не може бути підставою для видачі позивачу паспорту громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, оскільки є індивідуальним актом, та стосується прав або інтересів визначеної в рішенні особи.
Тому, відповідач зазначив, з метою документування особи позивача паспортом громадянина України зразка 1994 року, йому необхідно звернутися до територіального підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області та надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку та документи, перелік яких визначено розділом VI Тимчасового порядку.
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови в оформленні та видачі паспорту у формі паспортної книжечки, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.
Як передбачено частиною третьою статті 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.
За приписами частин першої - четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Разом з тим, на даний час діє Положення № 2503-ХІІ, пунктом 3 якого передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 - 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 (далі - Постанова № 302), передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Відповідно до підпунктів 1, 5 пункту 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі: зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); непридатності паспорта для подальшого використання.
03 квітня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», відповідно до якої пункт 3 Постанови № 302 доповнено абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».
Підпунктом 3 пункту 1, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІV Порядку № 456 визначено, що обмін паспорта здійснюється в разі: непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу/штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа. Для обміну паспорта заявник подає, зокрема, рішення суду та паспорт, що підлягає обміну.
Отже, суд звертає увагу, що чинним законодавством України передбачена можливість видачі паспорта громадянина України у формі книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Крім того, суд зауважує що паспорт громадянина України ОСОБА_1 є пошкодженим та непридатним для подальшого його використання.
Крім того, при вирішенні цієї справи суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 за позовом до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Відтак, дії відповідача щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України у формі книжечки визнані Великою Палатою Верховного Суду у вказаній зразковій справі протиправними.
Відповідно до пункту 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745 (далі - Порядок) документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.
Як визначено абзацом другим даного пункту Порядку до територіального органу ДМС документи подаються лише в разі оформлення замість втраченого або викраденого, обміну паспорта, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру.
Оскільки місце проживання позивача зареєстроване у Бабушкінському (Шевченківському) районі м. Дніпра, то оформлення паспорта громадянина України здійснюється Шевченківським РВ ГУ ДМС України у Волинській області.
З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в оформленні та видачі (здійсненні обміну) позивачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ та зобов`язання відповідача оформити та видати (здійснити обмін) позивачу паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ.
Водночас, щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ, та проставити відмітку про реєстрацію без передачі будь-яких даних до Єдиного державного демографічного реєстру України, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без використання будь-яких засобів ЄДДР, без надання згоди на обробку персональних даних, суд зазначає, що при видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.
Відтак, вказана вище вимога позивача є безпідставною та не підлягає задоволенню, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на правомірність своїх дій та прийнятих рішень, спростовуються обставинами справи та правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Під час розгляду справи відповідачем не доведено обґрунтованість та правомірність вчинених дій.
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позову до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо визнання дій (рішення) протиправними, які є основними у даній справі, то, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. повністю підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.
Керуючись статтями 241-246,250,257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови в оформленні та видачі (здійсненні обміну у зв`язку із непридатністю паспорта для користування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати (здійснити обмін у зв`язку із непридатністю паспорта для користування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко