Справа № 532/1044/21
Суддя: Макарчук С. М.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 травня 2021 р. м. Кобеляки

Суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Макарчук С.М., при вирішенні питання про прийняття позовної заяви адвоката Різниченка Юрія Олександровича, що діє в інтересах громадянина Сирійської арабської республіки ОСОБА_1 , до Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління МУЮ про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2021 року за вх. № 4502/21 до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов адміністративний позов, поданий адвокатом Різниченком Юрієм Олександровичем, що діє в інтересах громадянина Сирійської арабської республіки ОСОБА_1 , до Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління МУЮ, у якому ставиться питання про визнання постанови про накладення штрафу від 02.03.2020 в рамках виконавчого провадження № 610087474 на боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 % від суми заборгованості (сума штрафу 60097,00 грн.), протиправною та її скасування.

У поданому позові зазначає, що 02.03.2020 державним виконавцем Райновою Веронікою Леонідівною по виконавчому провадженню ВП № 61008474 відповідачем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 у розмірі 50 % від суми заборгованості 120194,00 грн., розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання. Сума штрафу склала 60097,00 грн.

18.03.2021 року адвокат ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП № 61008474 і при ознайомленні йому стало відомо про вказану постанову.

Позовна заява обґрунтована тим, що сума заборгованості в розмірі 120194,00 грн. розрахована виконавцем у порушення вимог закону не за останні три роки з моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання; виконавцем не враховані платежі, здійснені за всі роки з моменту винесення рішення; визначений законом трирічний строк для нарахування ще не настав, а тому сума платежів обчислена наперед; при винесенні постанови виконавець посилався на невідповідні норми Закону.

Згідно з вимогами частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Відповідно до вимог частини 2 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою, а саме, частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19), від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19).

Встановлено, що позивач оскаржує дії державного виконавця щодо стягнення штрафу при виконанні рішення суду у цивільній справі про стягнення аліментів. Таким чином, справи щодо оскарження рішень державного виконавця про стягнення штрафу під час примусового виконання судового рішення у цивільній справі належать до компетенції адміністративних судів.

Стаття 20 Кодексу адміністративного судочинства України розмежовує предметну підсудність адміністративних судів та обмежує розгляд справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а саме: щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини 1 статті 20 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане, положення частини 5 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України можливо застосовувати лише з урахуванням приписів пункту 4 частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем оскаржено постанову державного виконавця про накладення штрафу, винесену на підставі статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка є окремим виконавчим документом. При цьому накладення штрафу на боржника під час примусового виконання судового рішення не є притягненням до адміністративної відповідальності, а є мірою відповідальності у виконавчому провадженні.

Отже, адміністративні справи про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу не підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним.

За таких обставин, юрисдикція Кобеляцького районного суду Полтавської області не поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу незважаючи на те, що виконавчий лист на підставі якого було відкрито виконавче провадження та в порядку примусового виконання якого винесено постанову про накладення штрафу виданий Кобеляцьким районним судом Полтавської області.

Таким чином, Кобеляцький районний суд Полтавської області, як адміністративний суд, не є належним судом для розгляду цієї справи, яка за предметно-територіальною юрисдикцією підсудна Одеському окружному адміністративному суду.

Процесуальним законом не передбачено дій суду, у випадку, якщо суд встановить, що справа предметно підсудна іншому адміністративному суду.

Однак, враховуючи практику ЄСПЛ з метою забезпечення права особи на розгляд справи «судом, встановленим законом», слід застосувати приписи пунктів 2,3 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд передає справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження чи після відкриття, суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Керуючись статтями 3, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 2, 5, 19, 20, 29, 30, 243, 248, 287, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву адвоката Різниченка Юрія Олександровича, що діє в інтересах громадянина Сирійської арабської республіки ОСОБА_1 , до Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління МУЮ про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу передати за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду (65062, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14).

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення строку апеляційного оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 17 травня 2021 року.

Суддя