Справа № 280/3158/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 травня 2021 року Справа № 280/3158/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Господарського суду Запорізької області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку суддівської винагороди для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018 та станом на 01.01.2019, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року;

зобов`язати відповідача здійснити розрахунок суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді Господарського суду Запорізької області у розмірі, встановленому первинною редакцією Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів", видавши позивачу оновлену довідку "Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" станом на 04.12.2018, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України від 07.12.2017 № 2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", що становить 55845 грн. (15 х 3723), з відповідною надбавкою за вислугу років, а також оновлену довідку "Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" станом на 01.01.2019, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України від 23.11.2018 № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", що становить 62595 грн. (15 х 4173), з відповідною надбавкою за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду та отримує довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу довідок для проведення перерахунку його щомісячного довідного грошового утримання з 04.12.2018 та з 01.01.2019, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Разом із тим, у видачі вказаних довідок відмовлено із посиланням на те, що відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 1 січня 2017 року мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. ОСОБА_1 , із посиланням на Рішення Великої палати Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018(4062/15) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", вважає таку відмову протиправною. Так, Конституційний Суд України звернув увагу на те, що Законом №1402 виділено окрему категорію суддів судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, внаслідок чого питання розміру суддівської винагороди регулюється двома законами: Законом №2453 в редакції Закону №192 для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, та Законом №1402 для суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання. Водночас, судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, в тому числі з незалежних від них причин, не втратили гарантій своєї незалежності, оскільки не позбавлені статусу судді. При цьому, суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною частиною його статусу, а зменшення її розміру, у свою чергу, є посяганням на гарантії незалежності судді та передумовою впливу на суддю та судову владу в цілому. Отже, Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 133 Закону №2453 в редакції Закону №192 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, а отже суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України. Таким чином, з дня ухвалення даного рішення з 04.12.2018 підлягає застосуванню положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат". Зауважує, що жодним законом України не встановлені які-небудь обмеження права на перерахунок (обчислення) довічного грошового утримання суддів у відставці, які вийшли у відставку згідно Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів", Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з введенням кваліфікаційного оцінювання або іншими обставинами. Таким чином, оскільки позивач звільнився у відставку без проходження кваліфікаційного оцінювання, обчислення суддівської винагороди для визначення його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватись згідно приписів статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453- VІ у редакції обов`язкового та остаточного Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 виходячи з 15 мінімальних заробітних плат. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №280/280/3158/19; призначено судове засідання на 23.07.2019.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 18.07.2019 №29540), в якому пояснив, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, в тому числі суддів, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Зауважує, що положення Закону №1774-VIII є чинними, не конституційними не визнавалися та відповідно не скасовувалися. Державна судова адміністрація України листом від 24.07.2018 №11- 13636/18 (вх.№06-05/695 від 24.07.2018) повідомила суди та територіальні управління ДСА України про те, що з 1 січня 2018 року посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 1762 гривні, та зазначила про необхідність внесення змін до штатних розписів установ та перерахунку суддівської винагороди з 1 січня 2018 року, а також підготовки довідок про суддівську винагороду з 1 січня 2018 року для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Наказом голови суду від 03.08.2018 №33од введено в дію «Зміни до штатного розпису господарського суду Запорізької області на 2018 рік» з 01.01.2018; посадовий оклад суддям Господарського суду Запорізької області встановлено виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1762 гривні; відповідний перерахунок суддівської винагороди проведено з 01.01.2018. Господарським судом Запорізької області видано позивачу відповідну Довідку від 13.12.2018 №08-13/48. З 01.01.2019 розмір посадового окладу судді Господарського суду Запорізької області, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, встановлено виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1921 грн. та становить 28815 гривень (1921 грн. х 15). Державна судова адміністрація України 25.01.2019 листом №11-1688/19 надіслала до відома та використання в роботі лист Міністерства фінансів України від 22.01.2019 №08040-11-10/1707 щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення розміру посадових окладів суддів у 2019 році, враховуючи обсяг видатків на виплату суддівської винагороди, що врахований у видатках Державного бюджету України на 2019рік, визначений виходячи із вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розміру прожиткового мінімуму на 1 січня 2019 року (1921 грн.). 10.01.2019 Господарським судом Запорізької області видано відповідну Довідку №08-13/5, яку позивач отримав особисто в канцелярії суду згідно розписки 11.01.2019. Зауважує, що з виданих позивачу довідок вбачається, що його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, поступово збільшується та складає 39645,00грн. (станом на 04.12.2018), 43222,50грн. (станом на 01.01.2019), у зв`язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи викладене, не вбачається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача (ч. 2 ст. 22 Конституції України), при цьому держава відповідно до структури і у межах наявних ресурсів забезпечує здійснення цих прав і свобод. Також посилається на висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 03.06.2019 у справі №818/1131/17 (К/9901/13822/19), а саме, «Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 по справі №11-р/2018 на спірні правовідносини не впливає, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення». Вказує, що наявність Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 у справі №11-р/2018 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення відповідачем помилки при видачі довідки «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці». З урахуванням наведених обставин у задоволенні позову просить відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 23.07.2019 відкладено судове засідання до 02.09.2019.

ОСОБА_1 подано відповідь на відзив (вх. від 26.07.2019 №31056), в якій він спростовує аргументи відповідача.

Ухвалою суду від 02.09.2019, за клопотанням ОСОБА_1 , зупинено провадження в адміністративній справі №280/3158/19 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №200/9195/19-а (провадження Пз/9901/17/19).

Ухвалами суду від 16.03.2021 поновлено провадження у справі № 280/3158/19 та відкладено судове засідання у справі до 12.05.2021.

На підставі ч. 3 ст. 194, ч. 1 ст. 205 КАС України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 з 16.11.2004 по 17.02.2016 перебував на посаді судді Господарського суду Запорізької області.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 04.02.2016 №997-VIII, у зв`язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду Запорізької області.

Наказом голови Господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 №4к ОСОБА_1 відраховано зі складу суду у зв`язку з виходом у відставку.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (який є правонаступником Центрального ОУФПУ м. Запоріжжя) як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного з 18.02.2016 у розмірі 86% заробітку судді без обмеження граничного розміру.

02.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Запорізької області з заявою, в якій, зокрема, просив видати довідку для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу судді, який працює на відповідній посаді, станом на 01 січня 2019 року, в якій зазначити: посадовий оклад - в порядку, встановленому Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", з додержанням висновків Суду, викладених у цьому Рішенні, та з дотриманням вимог Закону України від 23.11.2018 № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік".

Листом від 23.01.2019 № 001279 відповідач відмовив у видачі спірної довідки та повідомив, що з 1 січня 2019 року розмір посадового окладу судді Господарського суду Запорізької області, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, становить 28815,00 грн.

15.01.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, зокрема, просив видати уточнюючу довідку від 13.12.2018 № 08-13/48 згідно з Додатком № 2 до Порядку № 3-1 для подання цієї довідки Центральному об`єднаному управлінню ПФУ м. Запоріжжя для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат - 55845,00 грн.; видати уточнюючу довідку від 10.01.2019 № 08-13/5 згідно з Додатком № 2 до Порядку № 3-1 для подання цієї довідки Центральному об`єднаному управлінню ПФУ м. Запоріжжя для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат - 62595,00 грн.

Листом від 23.01.2019 № 001281 відповідач просив зазначити правові підстави для розгляду заяви ОСОБА_1 по суті та надання обґрунтованої відповіді.

30.01.2019 позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою, в якій, зокрема, просив: видати уточнюючу (нову) довідку від 13.12.2018 № 08-13/48 згідно з Додатком № 2 до Порядку № 3-1 для подання цієї довідки Центральному об`єднаному управлінню ПФУ м. Запоріжжя для проведення перерахунку мого щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат - 55845,00 грн.; видати уточнюючу (нову) довідку від 10.01.2019 № 08-13/5 згідно з Додатком № 2 до Порядку № 3-1 для подання цієї довідки Центральному об`єднаному управлінню ПФУ м. Запоріжжя для проведення перерахунку мого щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат - 62595,00 грн.

Листом від 12.02.2019 № 002319 відповідач відмовив у видачі спірних довідок, пославшись на те, що відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 1 січня 2017 року мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Положення Закону № 1774-VІІІ є чинними, не конституційними не визнавалися та відповідно не скасовувалися.

Також відповідач видав позивачу довідку від 11.02.2019 № 08-13/24, в якій зазначено, що станом на 04.12.2018 суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 39645,00 грн., в тому числі: посадовий оклад 26430,00 грн., доплата за вислугу років 13215,00 грн. та довідку від 11.02.2019 № 08-13/23, в якій зазначено, що станом на 01.01.2019 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 43222,50 грн., в тому числі: посадовий оклад 28815,00 грн., доплата за вислугу років 14407,50 грн.

ОСОБА_1 вважає такі дії Господарського суду Запорізької області щодо розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 04.12.2018 та станом на 01.01.2019 протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частинами другою та третьою статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI) визначалось, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат.

Законом України від 19 грудня 2013 року № 716-VII «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було виключено положення абзацу п`ятого частини третьої статті 129 Закону № 2453-VI (щодо запровадження посадового окладу з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат).

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIІІ було викладено в новій редакції Закон № 2453-VI, частиною третьою статті 133 якого визначалось, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII), частинами першою та другою статті 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIIІ було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат судді Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, частину третю статті 135 Закону № 1402-VIIІ було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».

Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2017 року становив 1600 грн, а розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.

Статтями 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2018 року становив 1762 грн, а розмір мінімальної заробітної плати 3723 грн.

Статтями 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2019 року становив 1921 грн, а розмір мінімальної заробітної плати 4173 грн.

Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування») було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 4145, сторінка 529; 2015 рік, № 1820, сторінка 132 з наступними змінами).

Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 4145, сторінка 529; 2015 рік, № 1820, сторінка 132 з наступними змінами).

Згідно із частиною першою статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Як уже зазначалося вище, частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIІІ було визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

06 грудня 2016 року був прийнятий Закон № 1774-VIII, що набрав чинності 01 січня 2017 року.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Згідно з пунктом 9 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

04 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв Рішення № 11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, якими було передбачено, що розмір посадового окладу судді місцевого суду складає 10 мінімальних заробітних плат. Конституційний Суд України зауважив, що це положення належить застосовувати в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат».

У цій справі спірним є питання правильності розрахунку Господарським судом Запорізької області суддівської винагороди позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проведеного після набрання законної сили Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018. На думку позивача, винагорода судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинна розраховуватися на основі мінімальних заробітних плат, а не виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

Водночас, як свідчить зміст зазначеного Рішення Конституційного Суду України, визнаючи неконституційним положення частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI, Конституційний Суд України зауважив, що законодавець неодноразово вносив зміни до вказаного Закону щодо розміру посадового окладу, унаслідок яких оклад судді місцевого суду було зменшено з 15 до 10 мінімальних заробітних плат. Такі зміни суд визнав посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому. У зв`язку із цим у Рішенні від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 Конституційний Суд України вказав на звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів через зменшення гарантованого розміру винагороди судді у спеціальному законі, тобто у зв`язку зі зміною абсолютної величини такої винагороди.

Тож унаслідок прийняття Конституційним Судом України Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 розмір суддівської винагороди для суддів, що не пройшли кваліфікаційного оцінювання, зріс із дня набрання цим Рішенням законної сили, оскільки величина посадового окладу змінилася з 10 на 15 мінімальних заробітних плат.

Однак, як уже зазначалося, 06 грудня 2016 року був прийнятий Закон № 1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року та установив, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Законом № 1402-VIIІ у редакції Закону № 1774-VIII (який був чинний та не визнаний неконституційним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено базові розміри посадового окладу суддів судів різних інстанцій, розрахунковою величиною яких є прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Як свідчить зміст Закону № 1774-VIII, цим Законом вносилися зміни до низки законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Отже, таким приписом законодавець заборонив застосовувати розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, у тому числі й суддів.

Водночас, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII законодавець передбачив, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

З прийняттям Закону № 1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів усіх суддів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 01 січня відповідного календарного року.

Положеннями частини першої статті 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

За наведеного правового регулювання спірних правовідносин, в межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого статтею 8 Закону України «Про оплату праці», прийнято Закон № 1774-VIIІ, яким установлено особливі умови визначення посадових окладів працівників, а саме шляхом застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-а констатувала, що перехід на нову розрахункову величину неоподатковуваний мінімум доходів громадян замість мінімальної заробітної плати фактично не погіршив рівня суддівської винагороди для суддів, що її отримували за Законом № 2453-VI. На момент набрання чинності Законом № 1774-VIIІ суддівська винагорода на підставі положень Закону № 1402-VIII ще не виплачувалася. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує відсутність негативного впливу на рівень матеріального забезпечення суддів, який є складовою їхньої незалежності, від зміни розрахункової величини у цій ситуації.

Так, розмір суддівської винагороди має обчислюватися із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб замість мінімальної заробітної плати, оскільки Закон № 1774-VIII, який передбачає такий порядок розрахунків, прийнятий у часі пізніше від Законів № 2453-VI та № 1402-VIII, і фактично такий перехід на іншу розрахункову величину не призвів до зменшення розміру суддівської винагороди у грошовому виразі.

Надаючи оцінку доводу позивача про те, що обмеження розміру суддівської винагороди суперечить принципу незалежності суддів, слід зазначити про таке.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як підтверджується матеріалами справи, упродовж 20182019 років суддівська винагорода позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчислювалась виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01 січня відповідного календарного року. З прийняттям Закону № 1774-VIII та змінами підходу обчислення виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, у грошовому виразі розмір суддівської винагороди позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не зменшився (станом на 04.01.2018 року він дорівнював 39 645,00 грн., а з 01.01.2019 43 222,50 грн.).

Оскільки розмір посадового окладу судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, після зміни розрахункової величини Законом № 1774-VIII у грошовому виразі не зменшився, суд доходить висновку про відсутність порушення гарантії позивача щодо розміру його матеріального забезпечення внаслідок внесених цим Законом змін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-а звернула увагу на те, що до 01 січня 2017 року Закони № 2453-VI та № 1402-VIIІ визначали розмір посадового окладу судді в мінімальних заробітних платах, що дає можливість зробити висновок про те, що мінімальна заробітна плата застосовувалася законодавцем як розрахункова величина.

Досліджуючи мету прийняття Закону № 1774-VIII, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що він був направлений на підвищення мінімальних стандартів, запроваджених в Україні, у тому числі і заробітної плати. Так, з огляду на положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір заробітної плати зріс удвічі.

Унаслідок уведених Законом № 1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду не бере до уваги доводи про те, що з набранням законної сили Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 посадовий оклад судді повинен розраховуватися на основі мінімальної заробітної плати, натомість погоджується з доводами про необхідність застосування в такому випадку як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

Окрім того, на час існування спірних правовідносин пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ щодо порядку визначення суддівської винагороди для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, був чинним, а тому відповідач правомірно керувався його положеннями.

Щодо доводів про те, що ані Законом № 1774-VIII, ані іншими законами не скасовано і не внесено змін до норм спеціальних законів, зокрема частини другої статті 135, пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIIІ, частини першої статті 133 Закону № 2453-VI слід звернути увагу на раніше сформовані правові позиції Верховного Суду як суду касаційної інстанції щодо практики застосування наведених законодавчих норм при визначенні суддівської винагороди (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 804/2622/17, від 09 серпня 2019 року у справі № 826/9404/17, від 04 березня 2020 року у справі № 809/1684/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-а також зауважила, що відмінності у визначенні розміру суддівської винагороди тих суддів, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, і тих, які його не проходили, не можна вважати дискримінаційними, оскільки ці відмінності були обумовлені легітимною й істотною метою, відповідали конституційним положенням, були об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що, розраховуючи суддівську винагороду для обчислення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04.12.2018 та станом на 01.01.2019, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Частиною 3 ст. 291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд, приймаючи рішення у даній справі, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-аю

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 18.05.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко