Справа № 340/837/20
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/837/20 провадження № 2-ап

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового) справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2019 №-1128 Головного управління ДПС у Кіровоградській області щодо визначення податкового зобов`язання у сумі 3179 грн. 46 коп., за сплату податку згідно оренди земельної ділянки за кадастровим номером :50:042:0022.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного від 24.09.2020 позовна заява залишена без розгляду (а.с.145-146).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року в адміністративній справі № 340/837/20 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.177-179).

Ухвалою судді від 18.01.2021 продовжено розгляд даної справи, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 лютого 2021 року.

10 лютого 2021 року розгляд даної справи відкладено до 16.03.2021 у зв`язку з неприбуттям в судове засідання позивача (а.с.195).

16.03.2021 позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, подавши до суду клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.198-199, 203).

З урахуванням приписів ч.3 ст.194 КАС України, суд визнав за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням визначено податкове зобов`язання у сумі 3179 грн. 46 коп., за сплату податку згідно оренди земельної ділянки за кадастровим номером :50:042:0022, на якій розміщені об`єкти приватної нерухомості, які на правах приватної власності належать йому згідно договору дарування (автомобільної стоянки) № 461 від 06.03.2012. При цьому, посилався на те, що безпідставність нарахування податкового зобов`язання підтверджується витягом від 24.12.2019 з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, згідно якого земельна ділянка за кадастровим номером :50:042:0022 на підставі права (договору) оренди належить ОСОБА_2 . Крім того, вказував, що протоколи і рішення про розірвання договору оренди вказаної земельної ділянки зі ОСОБА_2 , а також протоколи і рішення про укладення з ним нового договору оренди або пропозиції про передачу в оренду земельної ділянки не виносилась, не реєструвалось.

Згідно наданого до суду відзиву на позов (а.с.44), відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке винесене на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства. Посилався на те, що підставою для нарахування позивачу орендної плати за земельну ділянку, площею 1047 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.288 ПК України, є договір оренди землі №898 від 04.10.2019. Тому, на переконання відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам податкового законодавства України.

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.09.2008 зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області (а.с.108-109).

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, винесено податкове повідомлення-рішення від 04.11.2019 №-1128 форми "Ф", яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік, на суму 3179 грн. 46 коп. (а.с.11), за земельну ділянку, площею 1047 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :50:042:0022.

Матеріали справи містять копію договору дарування від 06.03.2012, згідно якого ОСОБА_2 (Дарувальник) передає безоплатно у власність, ОСОБА_1 (Обдарований) приймає дарунок - автомобільну стоянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.40).

За змістом вказаного договору земельна ділянка, яка має площу 0,1047 га та кадастровий номер :50:042:0022, не приватизована, знаходиться в користуванні на правах оренди.

На підставі даного договору дарування 29.11.2013 за позивачем було зареєстровано право приватної власності на автомобільну стоянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.41).

Рішенням Світловодської міської ради Кіровоградської області №1432 від 28.04.2015 припинено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 1047 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором оренди земельної ділянки №660 від 01.02.2012, зареєстрованим у відділі Держкомзему у м.Світловодськ 01.02.2012 за №00057. Передано ОСОБА_1 в оренду на 5 років земельні ділянку, площею 1047 кв.м., у тому числі 1047 кв.м. - забудовані землі, які використовуються для транспорту та зв`язку, за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :50:042:0022, для обслуговування автомобільної стоянки (а.с.87).

04.10.2019 між Світловодською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення на підставі рішення міської ради від 28.04.2015 №1432 «Про передачу в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 », земельна ділянка загальною площею 1047,0 кв.м., кадастровий номер :50:042:0022 (а.с.79-81).

Вказана земельна ділянка передана ОСОБА_1 , про що свідчить акт прийому-передачі земельної ділянки від 04.10.2019 (а.с.82).

Рішенням Світловодської міської ради Кіровоградської області від 08.09.2015 №1498 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кропивницького Кіровоградської області" затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста.

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером - :50:042:0022, яка затверджена рішенням Світловодської міської ради Кіровоградської області від 08.09.2015 №1498, становить 130393,38 грн. (а.с.88).

Відповідно до розрахунку розміру орендної плати на 04.10.2019, розмір орендної плати в рік 13039,34 грн., в місяць - 1086,61 грн. (а.с.62)

Не погодившись з рішенням про визначення податкового зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.14.1.72. п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п.271.2 ст.271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з абз.1 п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У підпункті 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно з п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня (пункт 287.2 статті 287 ПК України).

Відповідно до п.287.6 ст.287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (п.287.7 ст.287 ПК України).

Згідно з пунктами 288.1, 288.2, 288.3, 288.4 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.7 статті 288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права власності, право користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, у відповідності до п."е" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У частині 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно з абзацом 8 частини 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні вказаних норм права, у постановах від 08.06.2016 року (справа №21-804а16), від 12.09.2017 року (справа №2а-10596/12/2670) вказав, що аналіз цих норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що у розумінні положень пп.14.1.72, 14.1.73 п.14.1 ст.14, пп 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст.269, пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270, п.287.7 ст.287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відтак, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року по справі №825/308/17, від 18.04.2018 року по справі №2а-19166/09/0370, від 19.06.2018 року по справі №822/2696/17, від 05.11.2018 року по справі №822/2695/17, від 13.03.2019 по справі №808/8734/15, від 25.03.2019 по справі №П/811/1004/17, від 17.12.2019 року по справі №804/4739/16, від 27.01.2020 року по справі №804/886/18, від 19.05.2020 по справі №804/3203/17, від 12.11.2020 по справі № 826/9673/18.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що з 29.11.2013 об`єкт нерухомого майна - автомобільна стоянка належить на праві приватної власності позивачу, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.49-52).

Таким чином, оскільки автомобільна стоянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розміщена на земельній ділянці, площею 1047 кв.м., кадастровий номер :50:042:0022, перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , право власності на яку було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, тому позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої він є.

Доводи позивача щодо безпідставності нарахування податкового зобов`язання з огляду на належність земельної ділянки за кадастровим номером :50:042:0022, на якій знаходиться належний позивачу вищезазначений об`єкт права власності на підставі договору оренди належить ОСОБА_2 , суд відхиляє з огляду на наступне.

Верховним Судом у постановах від 10.04.2018 року (справа №915/672/17), від 05.06.2018 року (справа №920/717/17) вказано, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розташоване у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню. Відчуження об`єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Також, суд враховує висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 07.07.2015 року у справі 826/12388/13-а: «Незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті ст.5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно».

При цьому, суд зазначає, що 04.10.2019 між позивачем та Світловодською міською радою Кіровоградської області укладено договір оренди №898, відповідно до якого Світловодська міська рада, на підставі рішення міської ради №1432 від 28.04.2015 "Про передачу в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 " надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1047 кв.м., кадастровий номер :50:042:0022 (а.с.79-81). Відповідно до п.3 вказаного договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: яке на правах приватної власності належить орендарю ОСОБА_1 , згідно договору дарування автомобільної стоянки №461 від 06.03.2012 року виданого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабенко В.М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень інд.номер 8567511 від 02.12.2013), номер запису про право власності 3643653.

Доводи позивача, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :50:042:0022 на підставі договору оренди належить ОСОБА_2 , є таким, що не відповідають дійсності та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інше речове право, зокрема щодо права оренди земельної ділянки орендаря ОСОБА_2 припинено на підставі рішення Світловодської міської ради №1432 від 28.04.2015 (а.с.64-65).

Суд не враховує, посилання позивача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 13.11.2019 у справі №755/9215/15-ц та №322/1178/17 від 15.01.2020, оскільки не стосуються даних правовідносин, розглядалися цивільні справи щодо права власності на земельну ділянку, а не податкові спори.

Також, суд не враховує податкові консультації, про які зазначає позивач (а.с.14, 201-202), з огляду на зміст п.52.2 ст.52 ПК України, згідно якої індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про правомірність визначення Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області позивачу суми податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2019 рік (з 04.10.2019 - 31.12.2019), на суму 3179 грн. 46 коп., за земельну ділянку, площею 1047 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :50:042:0022, у відповідності до норм чинного законодавства України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м.Кропивницький, вул.Велика Перспективна, 55, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина