Справа № 160/3538/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18 травня 2021 року Справа № 160/3538/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
11 березня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 р., після залишення ухвалою суду від 04.03.2021 р., данної позовної заяви без руху, провадження у справі було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
До грудня 1996 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
09.06.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Листом від 25.06.2015 р. № 6648/С-11 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що оскільки угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення на сьогодні не ратифікована Верховною радою України, призначення та виплата пенсії особі під час проживання за кордоном неможлива.
Не погоджуючись з рішенням ПФУ, позивач звернулася з позовом до суду.
Зобов`язано Пенсійний фонд України направити до уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання ОСОБА_1 її заяву від 09 червня 2015 року про призначення та виплату пенсії за віком для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.
16.10.2017 р. до Амур-Нижньодніпровського відділу обслуговування громадян Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на виконання рішення суду від Пенсійного фонду України надійшла заява ОСОБА_1 від 09 червня 2015 року про призначення та виплату пенсії за віком для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.
23.03.2019 р. представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю - Акерман О.М. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) АНД район) із заявою прийняти рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.06.2015 року про призначення та виплату пенсії за віком відповідно до ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надіслати на адресу представника, здійснити відповідно до записів трудової книжки запити для отримання довідок по заробітній платі для обчислення пенсії, довідок про реорганізацію (перейменування) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період по заробітній платі.
Супровідним листом № 1902/02-07/21 від 23.05.2019р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) надіслало копію листа відділу з питань призначення та перерахунків пенсій
№ 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 595/038-15 від 24.04.2019р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
30.09.2019 р. представник позивача звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року по справі № 160/9683/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

12.11.2020 р. представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просив повідомити про стан виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року по справі № 160/9683/19. Долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок від 11.11.2020р.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 22896-23343/А-01/8-0400/20 від 26.11.2020 в призначенні пенсії відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що судом у справі № 160/9683/19 зобов`язано "розглядати заяви", отже управлінням на виконання рішення повторно розглянуто заяву та в призначенні пенсії відмовлено.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Станом на дату винесення рішення, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відтак, оскільки відзив на позовну заяву до суду не надходив, останнє не перешкоджає розгляду справи.

Отже, рішення у даній адміністративній справі, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., та враховуючи п.3 Розділу VI «Прикінцеві положення», яким визначено, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення, приймається 18.05.2021 р.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала у АДРЕСА_1 , в грудні 1996 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

09.06.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 25.06.2015 р. № 6648/С-11 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що оскільки угода між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення на сьогодні не ратифікована Верховною радою України, призначення та виплата пенсії особі під час проживання за кордоном неможлива.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням ПФУ, позивач - ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду Окружного адміністративного суду міста Києва.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2015р. у справі № 826/17009/15 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не пересилання уповноваженому територіальному органу заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату пенсії за віком, у відповідності до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Пенсійний фонд України направити до уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання ОСОБА_1 її заяву від 09 червня 2015 року про призначення та виплату пенсії за віком для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду. В решті позову відмовлено.

Заначена вище постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2015р. у справі № 826/17009/15 набрала законної 06.02.2016 р., що підтверджується відповідною відміткою на примірнику такої постави, копія якої міститься в матеріалах справи.

16.10.2017 р. до Амур-Нижньодніпровського відділу обслуговування громадян Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2015р. у справі № 826/17009/15 від Пенсійного фонду України надійшла заява ОСОБА_1 від 09 червня 2015 року про призначення та виплату пенсії за віком для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

23.03.2019 р. представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю - Акерман О.М. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) АНД район) із заявою прийняти рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.06.2015 року про призначення та виплату пенсії за віком відповідно до ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надіслати на адресу представника, здійснити відповідно до записів трудової книжки запити для отримання довідок по заробітній платі для обчислення пенсії, довідок про реорганізацію (перейменування) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період по заробітній платі.

25.05.2019 р. представник позивача - Акерман О.М. повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) АНД район) із заявою повідомити підстави невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2015р. по справі № 826/17009/15, а саме: не прийняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.06.2015 року про призначення пенсії за віком для обчислення пенсії ОСОБА_1 врахувати дохід з 22.01.1988 року по 02.03.1993 рік; прийняти рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.06.2015 року про призначення та виплату пенсії за віком відповідно до ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надіслати на адресу представника.

Супровідним листом № 1902/02-07/21 від 23.05.2019р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) надіслало копію листа відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 595/038-15 від 24.04.2019р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

30.09.2019 р. представник позивача звернувся до суду з позовом.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року по справі № 160/9683/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Зазначене вище рішення Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду набрало законної сили 04.02.2020 р., що підтверджується відповідною відміткою на примірнику останнього, копія якого міститья в матеріалах справи.

12.11.2020 р. представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просив повідомити про стан виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року по справі № 160/9683/19. Долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок від 11.11.2020р.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 22896-23343/А-01/8-0400/20 від 26.11.2020 в призначенні пенсії відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що судом у справі № 160/9683/19 зобов`язано "розглядати заяви", отже управлінням на виконання рішення повторно розглянуто заяву та в призначенні пенсії відмовлено.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 19, 46 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види Пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного Пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом Пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788 за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено умови призначення пенсії за віком.

З урахуванням викладеного, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (статті 25 Конституції України).

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Як вказано в рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону № 1058держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань Пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи Пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Тож, проживаючи в Ізраїлі, громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Відтак, рішення, оформлене листом від 26.11.2020 р. «Про виконання рішення суду», яким було відмовлено у призначенні пенсії, щодо не підтвердження позивачем постійного місця проживання (реєстрації) на території України є протиправним.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово висвітлював правові позиції щодо до захисту права на пенсію громадян України, які проживають за її межами.

Неодноразово питання неправомірності посилань Пенсійного фонду в якості відмови у призначенні пенсії на не підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України та необхідності звернення за призначенням пенсії до відповідного відділення Пенсійного фонду за місцем реєстрації було предметом розгляду Верховного Суду.

Крім того, з огляду на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 суд вважає за необхідне зазначити щодо права на отримання пенсії у старості у тих випадках, коли особа обрала постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами; і на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», в якому наголошується на праві отримання пенсії незалежно від місця проживання заявника, який пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи Пенсійного забезпечення, не повинен бути позбавлений права на пенсію після закінчення трудової діяльності лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Така правова позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 14.02.2019 року у справі №766/15025/16-а, від 12.09.2019 року у справі №653/643/17 тощо.

З урахуванням викладеного, ненадання до заяви про призначення пенсії документів на підтвердження реєстрації (проживання) на території України не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом Пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Тобто однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз. 1 п. 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п.1.6, п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення Пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Пунктом 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший` Порядку №22-1визначений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. […];

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення). […];

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи […];

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим там. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 2.9 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 закріплено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (пункт 2.23 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1).

Відповідно до абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку№ 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Відповідно до абзацу першого пункту 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Здійснивши системний аналіз норм чинного пенсійного законодавства, суд зазначає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. При цьому, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач заявою від 12.11.2020 р. звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, яке офомлене листом від 26.11.2020 р. «22896-23343/А-01/8-0400/20 «Про виконання рішення суду».

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 через представника надано копію нотаріально засвідченої довіреності, заяву про перерахунок пенсійних виплат на банківський рахунок ОСОБА_1 від 11.11.2020 р.

Відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:

1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України;

2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Отже, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є тим самим документом, який посвідчує особу та підтверджують громадянство України.

Так, відмова у призначенні пенсії обґрунтована тим, що в наданих документах відсутній паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України. Також на даний час угода між Україною та Ізраїлем про співробітництво в галузі Пенсійного страхування не укладена, а тому відсутні законодавчі підстави для призначення пенсії в Україні, Закон передбачає: можливість виплати пенсії особі під час перебування за кордоном лише в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 після первісної відмови звернулася за захистом своїх прав до суду з позовом.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року по справі № 160/9683/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Зазначене вище рішення Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду набрало законної сили 04.02.2020 р., що підтверджується відповідною відміткою на примірнику останнього, копія якого міститья в матеріалах справи.

В постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративний суду від 02 січня 2020 року зазначено, що « ОСОБА_1 , як громадянка Укоаїни , незалежно від її проживання в Державіи Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правам, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому, за відсутності законодавчих підстав, відповідач зобов`язаний призначити їй пенсію за віком».

Частиною 4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням висновків Дніпропетровського апеляційного адміністративний суду від 02 січня 2020 року, викладених в постанові, суд прийшов до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії з підстав відсутності паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України.

При цьому, суд зазначає, що рішенням Дніпроптеровського окружного адміністративного суду від 02.01.2021 р., яке набрало законної сили 04.02.2020 р., зобов`язано відповідача повторно розглянути вже подані 09.06.2015 року документи.

За таких обставин, рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, оформлене листом від 26.11.2020 р. №22896-2343/А-01/8-0400/20 «Про виконання рішення суду» на підставі заяви та поданих до неї документів є протиправним.

З метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд у відповідності до ч.2 ст. 9 КАС України, якою встанволено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом «Про виконання рішення суду» від 26.11.2020 р. №22896-23343/А-01/8-0400/20.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення - 09.06.2015 р. таи виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Приписами ч. 1 ст. 8, ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом Пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними: 55 років - які народилися до 30.09.1956 року включно.

Із матеріалів справи вбачається, що на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії 09.06.2015 року ОСОБА_1 досягла віку 62 років, має відповідний страховий стаж, що безумовно свідчить про наявність підстав для призначення їй пенсії за віком за Законом № 1058-IV.

Частиною 1 ст. 28, ч. 3 ст. 29 Закону № 1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Жінкам, які народилися у період по 31.12.1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст. 27 цього Закону, в розмірі 2,5 % за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Суд Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland").

У пункті 145 рішення у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 50 рішення по справі "Щокін проти України" Європейський суд з прав людини вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом".

Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України").

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Оскільки відповідачем фактично вдруге відмовлено позивачу у призначенні пенсії, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з датизвернення - 09.06.2015 р., та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення, яке та виразилося у відмові в призначенні позивачу пенсії за віком з дати звернення 06.12.2016 року.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії є такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від №9230-7432-1215-6973 від 26.04.2021 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд вважає за необхідне відшкодувати ОСОБА_1 суму, сплачену судового збору за подання даної позовної заяви з Державного бюджету України в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот всім грн., 00 коп.), відповідно до квитанції від №9230-7432-1215-6973 від 26.04.2021 р.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом «Про виконання рішення суду» від 26.11.2020 р. №22896-23343/А-01/8-0400/20.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням всього стажу зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення - 09.06.2015 р. та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова