Справа № 280/1680/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 травня 2021 року Справа № 280/1680/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вичинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд

- визнати протиправним дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача із 90 відсотків до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за довідкою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2020 року за № 07-36/82, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 41 рік, 08 місяців та 16 днів, в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення вданій справі та допустити негайне виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 10 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з 90% суми суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі №280/4831/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області при перерахунку позивачу довічного грошового утримання було безпідставно зменшено раніше встановлений вставлений відсоток розміру довічного грошового утримання з 90% до 56%, що на думку позивача є протиправним. Також посилається на те, що у постанові Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року №2-а/337/200/2017 зазначено, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить 41 рік 08 місяців 16 днів. Натомість, відповідачем при проведенні перерахунку зараховано суддівський стаж за період з 05 січня 1994 року по 23 травня 2017 року, що становить 23 роки 04 місяці 18 днів. У зв`язку з наведеним, позивач змушений знову звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 31 березня 2021 року надав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№18582), в якому зазначає, що відповідно до пункту 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання. Відтак, відсутні підстави для перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді. Також зазначає, що стаж роботи позивача на посаді судді зазначений у Розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Апеляційний судом Запорізької області та становить 23 роки 04 місяці 18 днів за період з 05 січня 1994 року по 23 травня 2017 року. Вказує на те, що жодним нормативно-правовим актом України позивачу не надане право визначати, які періоди роботи підлягають зарахуванню до стажу роботи судді у відставці, та, відповідно, стаж роботи судді, який враховується для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач 30 березня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області № 07-36/82 від 26 березня 2020 року.

Рішенням відповідача від 22 квітня 2020 року №53 позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно із довідкою про суддівську винагороду.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі №280/4831/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22 квітня 2020 року №53 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою від 30 березня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 26 березня 2020 року № 07-36/82, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ).

На виконання вказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 50% відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також із врахуванням 23 років 04 місяців 18 днів суддівського стажу позивача.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 лютого 2021 року позивача повідомлено, що його страховий стаж на посаді судді розраховано за документами, що містяться в матеріалах пенсійної справи та складає 23 роки. Відповідно, відсоток для розрахунку суддівської винагороди складає 56 відсотків. У зв`язку з тим, що в матеріалах справи наявна постанова Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2017 року за №2-а/337/200/2017, розмір довічного грошового утримання судді у відставці тимчасово, в період з 24 травня 2017 року розраховувався у розмірі 90% суддівської винагороди судді. Оскільки рішенням суду від 16 жовтня 2020 року по справі №280/4831/20 відсутні інші зобов`язання, крім перерахунку по новій довідці, відсоток для розрахунку суддівської винагороди судді з 19 лютого 2020 року розраховано згідно норми чинного законодавства та на даний час перегляду не підлягає.

Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пунктом 4 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з 19 лютого 2020 року у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII, оскільки фактично відбулась зміна, по відношенню до позивача, розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, що в свою чергу є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі №280/4831/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% відповідно до довідки Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2020 року за № 07-36/82 з 19 лютого 2020 року.

При цьому, відповідач не зарахував позивачу до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби - 01 рік 11 місяців 25 днів, половину періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту - 01 рік 11 місяців 00 днів та період роботи в органах внутрішніх справ - 14 років 05 місяців 03 дні, у зв`язку із чим стаж роботи на посаді судді позивача зменшився з 41 року 08 місяців 16 днів до 23 років 04 місяців 18 днів.

Мотивуючи правомірність прийнятого рішення щодо не зарахування вказаного стажу роботи до стажу судді, відповідач посилається на норми діючого Закону України №1402-VIII та вказує про неправомірність різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

До набрання чинності Законом №1402-VIII питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим 10 липня 1995 року за № 584/95 відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України», передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , стаж роботи станом на 23 травня 2017 року становить 41 рік 08 місяців 16 днів, а саме: служба в лавах Радянської армії в період з 10 травня 1973 року по 05 травня 1975 року - 1 рік 11 місяців 25 днів; ? навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01 вересня 1975 року по 01 липня 1979 року - 1 рік 11 місяців 00 днів; служба в органах внутрішніх справ МВС України в період з 31 липня 1979 року по 04 січня 1994 року - 14 років 05 місяців 03 дні; суддя Апеляційного суду запорізької області в період з 05 січня 1994 року по 23 травня 2017 року - 23 роки 04 місяці 18 днів.

Крім того, в постанові Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року по справі №337/2552/17 (провадження №2а/337/200/2017), яка 06 вересня 2017 року набрала законної сили, суд зазначив «…Так, суд вважає, що до стажу роботи позивача на посаді судді відповідно до постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», враховуючи, що позивач має стаж роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років, повинен бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби, а саме 01 рік 11міс. 25дн., половина періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту, а саме 01 рік 11 міс. 00 дн. та період роботи в органах внутрішніх справ, а саме 14 років 05міс. 03дн.

За таких умов стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 41 рік 08 міс.16дн., а розмір щомісячного довічного грошового утримання - відповідно 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання…».

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби; часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, часу роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж, зазначений у статті 137 Закону України № 1402-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 41 рік 08 місяців 16 днів, що підтверджується Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виданого Апеляційним судом Запорізької області, та судовим рішенням по справі №337/2552/17, яке набрало законної сили.

За таких обставин, відповідно до частини третьої статті 142 Закону України №1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі - повних 41 рік.

Отже, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 92%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 21*2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про наявність у нього права на отримання з 19 лютого 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 92% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу 41 рік 08 місяців 16 днів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 25 днів; половину навчання на денній формі навчання у вищому навчальному закладі 1 рік 11 місяців 00 днів; служба в органах внутрішніх справ МВС України 14 років 05 місяців 03 дні, здійснивши з 19 лютого 2020 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із 92% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, відсутні підстави для дублювання обов`язку відповідача під час такого перерахунку врахувати довідку від 26 березня 2020 року за № 07-36/82, видану Запорізьким апеляційним судом, оскільки такий обов`язок покладено на відповідача рішенням суду від 16 жовтня 2020 року у справі №280/4831/20, а спір виник в частині зменшення стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що після набрання рішенням законної сили, відповідач буди ухилятися від його виконання.

Суд зазначає, що статтею 371 КАС України визначено судові рішення, які виконуються негайно.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частин першої, другої статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Суд зазначає, що у даній адміністративній справі не вирішено питання про присудження (стягнення) на користь позивача довічного грошового утримання, а прийнято рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії пов`язанні з перерахунком та виплатою довічного грошового утримання.

Тобто, спір у даній справі носив не майнових характер (визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії).

Судом не вирішується питання стягнення на користь позивача довічного грошового утримання, не визначається розмір такого грошового утримання, у тому числі і у межах місяця, що свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звернення до негайного виконання рішення суду.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вичинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 із 90 відсотків до 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати судді у відставці ОСОБА_2 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби - 1 рік 11 місяців 25 днів, половину навчання на денній формі навчання у вищому навчальному закладі 1 рік 11 місяців 00 днів, період проходження службу в органах внутрішніх справ МВС України 14 років 05 місяців 03 дні, у зв`язку із чим здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 92% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та виплату з урахуванням раніше сплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17 травня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов