Справа № 360/1279/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1279/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В.,розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області або відповідач), за яким просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення позивачу розміру відсотку з 70% до 66% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці на підставі довідки Луганського апеляційного суду № 214 від 23.12.2020 ;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 70% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду №214 від 23.12.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 24.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Вищої Ради Правосуддя від 26 листопада 2020 року № 3269/0/15-20 у зв`язку з поданням заяви про відставку позивачу було звільнено з посади судді Луганського апеляційного суду та відраховано згідно наказу Голови суду від 23.12.2020 за № 137- к/тр/с зі штату суду.

З 24 грудня 2020 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області та на підставі Відповідача 80 від 15.01.2021 отримує довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у розмірі 66% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, що становить 129714,42 грн. При визначенні розміру довічного грошового утримання Відповідач обґрунтовано взяв за основу середньомісячний заробіток, який становив 196537,00 грн.

Приймаючи таке рішення, Відповідач керувався вимогами ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06 2016 №1402-УІІІ "Про судоустрій та статус суддів", згідно якій щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судці понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За документами пенсійної справи позивач відпрацював на посаді судді 28 років 06 місяців 17 днів, тобто, 8 повних років на посаді судді понад 20 років, за кожний з яких передбачено збільшення на два відсотки грошового утримання. Відповідний період обґрунтовано був взятий до розрахунку розміру довічного грошового утримання.

Проте, визначаючи розмір довічного грошового утримання, Відповідач не врахував вимоги ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якій до стажу роботи на посаді судці також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Позивач був обраний на посаду судді Жовтневого районного суду м. Луганська 8 червня 1992 року і призначений на посаду наказом №51 Управління юстиції Луганської обласної державної адміністрації.

Порядок призначення позивача на посаду судді був врегульований ч. 1 ст. 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР», згідно якій народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

Таким чином, стаж роботи за юридичною спеціальністю з 19 березня 1989 року по 05 червня 1992 року надав позивачу право для призначення на посаду судді. Зокрема, це стаж роботи з 19 березня по 18 травня 1989 року юрисконсультом в Шахтобудівельному управлінні №4 тресту «Стахановшахтобуд»; з 22 травня 1989 року по 14 листопада 1990 року юрисконсультом Виробничого об`єднання «Ворошиловградбудтранс»; з 15 листопада 1990 року по 05 червня 1992 року головним юрисконсультом Державної податкової інспекції у м. Луганську, загалом 3 роки 2 місяці і 18 днів.

Проте з них мають бути зараховані до стажу роботи на посаді судді лише 2 роки, оскільки діючим на час мого обрання на посаду судді законом саме цей стаж був визначений як мінімально необхідний для призначення на посаду судді.

Згідно Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проведеному Луганським апеляційним судом 23.12.2020 за № 5/2602/2020 тривалість такого стажу визначена у розмірі 30 років 06 місяців 16 днів.

Підсумовуючи викладене, вважає, що Відповідач мав зарахувати згідно вимог ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до мого стажу роботи на посаді судді стаж роботи за юридичною спеціальністю 2 роки, за кожний з яких нарахувати по 2 відсотки грошового утримання, і визначити розмір довічного грошового утримання судді у відставці 70 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, проте ним не було цього зроблено.

Ухвалою суду від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено відкрите судове засідання у справі на 12 квітня 2021 року (а.с.25-26).

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що 31 березня 2021 року за вхідним реєстраційним № 11650/2021 подав відзив на позовну заяву , в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити посилаючись на наступне (а.с.52-53).

Рішенням № 2-р/2020 визнано неконституційним, зокрема пункт 25 розділу XII Закону № 1402. Рішення № 2-р/2020 не містить положень щодо порядку його виконання.

З 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону № 1402, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду' судді за результатами конкурсу. Питання щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці вирішується відповідно до норм частини четвертої статті 142 Закону № 1402 -у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до пункту 3 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 200/14891 (далі - Порядок № 3-1) звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. До заяви про перерахунок додається довідка про суддівську винагороду працюючого судці за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди (пункт2 розділу III Порядку № 3-1).

Відповідно до Рішення № 2-р/2020 положення Закону № 1402 зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 18 лютого 2020 року/

У Рішенні від 14.12.2000 № 15-рп/2000 Конституційний Суд України визначив, що положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На підставі аналізу вищезазначених норм законодавства прано на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402, не пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, за зверненнями, що надходять після 18 лютого 2020 року, виникає згідно статті 142 Закону № 1402 - у разі зміни складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді після 18 лютого 2020 року та на підставі довідок про суддівську винагороду, в яких складові суддівської винагороди визначаються на момент виникнення права на перерахунок (дата збільшення суддівської винагороди, в тому числі її складових також після 18.02.2020).

Положення пункту 25 розділу XII Закону № 1402 визнані неконституційними тільки з 18.02.2020. Після прийняття Рішення № 2-р/2020 підвищення суддівської винагороди відповідно до статті 142 Закону № 1402, яке було б підставою для перерахунку, не здійснювавсь (18 лютого 2020 року не є датою зміни складових суддівської винагороди в розумінні статті 142 Закону № 1402). Таким чином право на перерахунок довічного утримання відповідно до статті 142 Закону № 1402 виникле при збільшенні після 18.02.2020 розміру суддівської винагороди.

Враховуючи вищезазначене та на підставі частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 142 Закону № 1402, пункту 3 розділу II, пункту 2 розділу III Порядку № 3-І та наданих документів, прийнято рішення відмовити Позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 04.03.2020.

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просив розглядати справу за правилами спрощеного провадження за його відсутності (а.с.2).

Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив (арк. спр. 59).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 9-12,13).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 26.11.2020 № 3269/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Луганського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.14).

Наказом Луганського апеляційного суду від 23.12.2020 року №137-к/тр/с відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату Луганського апеляційного суду 23 грудня 2020 року, у зв`язку з виходом у відставку (а.с.4).

24.12.2020 року позивач звернулась із заявою до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.32-35).

До заяви позивачем додано, в тому числі, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; Довідка про заробітну плату (спецпенсії) № 214 від 23.12.2020 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої станом на 23 червня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 196 537,00 грн., у тому числі: посадовий оклад 115 610,00 грн.; доплата за вислугу років (70%) 80 927,00 грн. (а.с. 43 зв.бік), а також, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 44), згідно якому стаж позивача складає:

- 02 роки 00 місяців 00 днів з 09.03.1989 року по 18.05.1989 року юрисконсульт Шахтобудівне управління «Стахановшахтбуд»; з 22.05.1989 по 14.11.1990 юрисконсульт Виробниче автооб`єднання «Ворошиловградбудтранс»; з 15.11.1990 по 05.06.1992 головний юрисконсульт Державної податкової інспекції м. Луганська;

- 11 років 09 місяців 08 днів з 08.06.1992 року по 15.03.2004 народний суддя Жовтневого районного народного суду м. Луганська;

- 15 років 04 місяців 03 дні з 16.03.2004 року по 18.07.2019 року суддя Апеляційного суду Луганської області;

- 01 рік 05 місяців 05 днів з 19.07.2019 року по 23.12.2020 року суддя Луганського апеляційного суду.

Усього: 30 років 06 місяці 16 дні.

Зазначене підтверджується також і записами в трудовій книжці позивача (а.с.36-42).

Рішенням відповідача 80 від 06.01.2021 Версія: 1.6.63.1 позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який складає у розмірі 66 % від заробітку в сумі 129714,42 грн., стаж роботи на посаді судді становить 28 років 06 місяців 24 днів (а.с.33).

Рішенням відповідача 80 від 15.01.2021 Версія: 1.6.60.1 позивачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 66 % від заробітку в сумі 129714,42 грн., стаж роботи на посаді судді становить 28 років 06 місяці 17 дні (а.с.6).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У відповідності до п. 11 ч. 5 ст. 48 Закону № 1402-VIII незалежність судді забезпечується, серед іншого, правом судді на відставку.

Так, частиною першою статті 116 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Отже, з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання).

Як видно з матеріалів справи, позивач був призначений суддею Жовтневого районного суду м. Луганська 08.06.1992 і на час його призначення на посаду судді, питання визначення стажу, який дає право судді на відставку, регулювався частиною 1 статті 8 Закону «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 № 328-І.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 № 328-I народним суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

Таким чином, з урахуванням дати обрання позивача на посаду судді вперше та враховуючи положення ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII, робота позивача протягом двох років на посаді юрисконсульта-в період з 09.03.1989 по 05.06.1992 підлягає зарахуванню до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказаний висновок суду додатково підтверджується спільним листом голови Вищої ради правосуддя, в.о. голови Верховного Суду, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. голови Ради суддів України, голови Державної судової адміністрації та ректора Національної школи суддів України від 05.11.2018 № № 41783/0/9-18, № 2664/0/2-18, № 01-6757/18, № 9рс-1112/18, № 1-22433/18, № 02/3878, а також правовою позицією, наведеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 (провадження № 11-1481заі18).

Також, в трудовій книжці позивача на сторінці 11 зазначено про те, що з 09.03.1989 року по 18.05.1989 року він прийнятий юрисконсультом Шахтобудівне управління «Стахановшахтбуд»; з 22.05.1989 по 14.11.1990 юрисконсультом Виробниче автооб`єднання «Ворошиловградбудтранс», а з 15.11.1990 по 05.06.1992 головним юрисконсультом Державної податкової інспекції м. Луганська (а.с.19).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обрахованого Луганським апеляційним судом 23.12.2020 №5/2602/2023, позивачу зараховано стаж тривалістю 2 роки у період його роботи на вищезазначених посадах (а.с.7).

Тому, на переконання суду, отримавши разом із заявою довідку Луганського апеляційного суду від 23.12.2020 №214, відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та зарахувати до нього період роботи позивача у сфері права тривалістю два роки, який вимагався законом для призначення (обрання) на посаду судді станом на дату призначення, і, як наслідок, розрахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи на посаді судді 30 років 06 місяців16 днів.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 30 років 06 місяців 16 днів, а отже дії відповідача із визначення стажу в кількості 28 років 06 місяців 17 днів (а.с.6;33) є незаконними та необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, стаж позивача на посаді судді становить 30 років 06 місяців 16 днів, та розмір його довічного грошового утримання повинен складати 70% суддівської винагороди (50% + 20% (10 відпрацьованих років понад 20 років х 2%), обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому суд зазначає, що визначення відсоткового розміру (66%) було незаконно обраховано відповідачем, виходячи із визначення суддівського стажу позивача 28 років.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, стажу роботи юрисконсультом позивача, є неправомірним.

Посилання відповідача на те, що до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання може бути зарахований лише стаж роботи на посадах, визначених частиною першою статті 137 Закону № 1402-VIII, суд визнає безпідставними і такими, що суперечать вимогам ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII, згідно з якими право судді на відставку пов`язується саме з наявністю стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років, визначеного відповідно до статті 137 цього Закону, тобто, в тому числі з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Крім того, на думку суду, відповідач неправомірно вдається до оцінки суддівського стажу позивача, оскільки розрахунок такого стажу взагалі не входить до повноважень пенсійного органу. Це підтверджується Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), згідно з яким призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці можливе лише в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд зауважує, що у даному випадку підставою для перерахунку щомісячного грошового утримання позивача є зміна (збільшення) стажу роботи на посаді судді, що безпосередньо впливає на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання позивачки, як судді у відставці, а не зміна розміру складових суддівської винагороди. Водночас неналежне правове регулювання відповідного питання на національному рівні не може стати на заваді реалізації позивачем своїх законних прав, враховуючи зміст конвенційного принципу правової визначеності та усталену практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області щодо зменшення позивачу розміру відсотку з 70 % до 66 % від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці на підставі довідки Луганського апеляційного суду № 214 від 23.12.2020, зарахувавши до нього період роботи позивача у сфері права тривалістю два роки, який вимагався законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення, розрахувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи на посаді судді 30 років 06 місяців 16 днів, зробивши перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці із розрахунку 70% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Луганського апеляційного суду №214 від 23.12.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 24.12.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на викладене суд вважає можливим вийти за межі пред`явлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченко, буд. 9) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні ді задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру відсотку з 70 % до 66 % від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці на підставі довідки Луганського апеляційного суду № 214 від 23.12.2020

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 стаж роботи з 09 березня 1989 року по 05 червня 1992 року тривалістю 3 років 2 місяці і 18 днів на посадах з 19.03.1989 по 18.05.1989 юрисконсульта Шахтобудівного управління «Стахановшахтбуд», з 22.05.1989 по 14.11.1990 юрисконсульта Виробничого автооб`єднання «Ворошиловградбудтранс» та з 15.11.1990 по 05.06.1992 головного юрисконсульта Державної податкової інспекції м. Луганська та здійснити перерахунок та виплату розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , на підставі довідки Луганського апеляційного суду № 214 від 23 грудня 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 24 грудня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп., сплачений при зверненні до суду.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов