Справа № 380/3764/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3764/20 пров. № А/857/3405/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Галицької митниці Державної митної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 380/3764/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Державної митної служби про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції - Потабенко В. А.,

час ухвалення рішення - 23.12.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 04.01.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Державної митної служби, в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №104-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 15 квітня 2020 року №176-о "Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС"; поновити його на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Рава- Руська" Львівської митниці ДФС; стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 квітня 2020 року до моменту винесення рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що визначальним моментом встановлення події, з якої необхідно визначати початок настання правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби, є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення. Саме на даному етапі виникають правовідносини, пов`язані із припиненням державної служби. Оскільки попередження про наступне вивільнення позивачу вручено 10 березня 2020 року, до цих правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу» в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», що встановлює 30-денний строк для попередженню про вивільнення, а також право (не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про протиправність оскаржуваних наказів та необхідність поновлення його роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вважає, що його було звільнено незаконно в результаті реорганізації митниці та без належних на те підстав. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача (апелянта) - Флис Х. А. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача - Фостяк А. Я. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник Львівської митниці ДФС у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника Львівської митниці ДФС за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у митних органах України з 1996 року. З 11 листопада 2014 року відповідно до записів у трудовій книжці обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Згідно з наказом ДФС України від 25 листопада 2019 року № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено трьохмісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

24 квітня 2020 року наказом ДФС України внесено зміни до п. 4 наказу від 25 листопада 2019 року № 30-рг, зокрема, слова «три місяці» замінено на «шість місяців».

28 листопада 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

14 листопада 2019 року проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08 грудня 2019 року.

21 грудня 2019 року керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС прийнято наказ № 666 «Про попередження про наступне вивільнення», яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» згідно зі списком, в який був включений і ОСОБА_1 . Вручення попереджень про наступне вивільнення працівників доручено члену Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Дацій Т. М.

07 лютого 2020 року наказом Львівської митниці ДФС № 03 "Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21 грудня 2019 року № 666 "Про попередження про наступне вивільнення" наказ № 666 від 21 грудня 2019 року був скасований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення та закінчення повноважень голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, та з огляду на те, що попередження про наступне вивільнення працівникам не було вручено. Тобто, наказ № 666 від 21 грудня 2019 року був скасований як такий, що не реалізований.

10 березня 2020 року наказом Львівської митниці ДФС № 07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-Vlll «Про державну службу», у п. 122 додатку до якого зазначено ОСОБА_1 .

Із попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 власноручно ознайомився 10 березня 2020 року.

Наказом Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №104-о ОСОБА_1 з 15 квітня 2020 року звільнено із посади державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС відповідно до п 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Підставою звільнення вказано попередження про наступне вивільнення від 10 березня 2020 року.

Наказом Львівської митниці ДФС від 15 квітня 2020 року №176-о "Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС", внесено зміни до наказу Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №104-о"Про звільнення ОСОБА_1 " в частині дати звільнення, а саме: зазначено, що датою звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

У подальшому, у наказі Львівської митниці ДФС від 27 квітня 2020 року № 256-о "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " зазначено, що датою звільнення ОСОБА_1 є 27 квітня 2020 року.

Не погоджуючись із вищевказаними наказами, вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржувані накази, діяв без дотримання приписів, визначених ст.2 КАС України, чим порушив право позивача на проходження публічної служби, тому таке підлягає відновленню шляхом визнання протиправними і скасування наказів Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року №104-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", від 15 квітня 2020 року №176-о "Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС", поновлення позивача на роботі в Львівській митниці ДФС на раніше займаній посаді та стягнення з Львівської митниці ДФС на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями ч.1 та 6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу.

Так, згідно з пунктом 1 ст.1 цього Закону державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про державну службу" передбачають, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 2 - 3 ст.5 цього Закону відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з п.4 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, статтею 87 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Ч.3 ст.87 згаданого вище Закону ( в редакції згідно із Законом України від 14 січня 2020 року № 440-IX) передбачає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Разом з тим, колегія суддів також враховує те, що відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посилання, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Ч.1 ст.2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у митних органах України з 1996 року. З 11 листопада 2014 року відповідно до записів у трудовій книжці обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС.

Як встановлено судом, Постановою КМ України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1.

Згідно з вказаним додатком утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби. Крім того, згідно з додатком № 2 вказаної постанови прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. На виконання вказаної постанови ДФС України видано наказ від 25 листопада 2019 року № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», пунктом 4 якого визначено тримісячний строк для проведення реорганізації митниць ДФС, зокрема і Львівської митниці ДФС.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14 листопада 2019 року проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

28 листопада 2019 року до ЄДРПОУ внесено інформацію про перебування Львівської митниці ДФС в процесі припинення.

Матеріалами справи (а.с.59 т.1) стверджується, що 17 грудня 2019 року позивач подав заяву на ім`я в.о. начальника Галицької митниці Держмитслужби, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання на продовження роботи в новоутвореній Галицькій митниці Держмитслужби, а також просив розглянути питання щодо переведення його на рівнозначну посаду, у разі відмови просив обгрунтувати та повідомити його в письмовій формі про причини.

Наказом Львівської митниці ДФС від 10 березня 2020 року №07 «Про попередження про наступне вивільнення» зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС скерувати відповідно до статті 9-1 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІ «Про державну службу» попередження про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІ та ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) згідно зі списком, що додається. В додатку до вищезазначеного наказу «Про попередження про наступне вивільнення» зазначений ОСОБА_1 - головний державний інспектор відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС.

З матеріалів справи вбачається, що позивача із попередженням про наступне вивільнення ознайомили 10 березня 2020 року, де він врасноручно розписався.

Наказом Львівської митниці ДФС від 13 квітня 2020 року № 104-о «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнений 15 квітня 2020 року із посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, такий містить лише посилання на пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу").

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що зазначене рішення відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", які за своєю юридичною природою є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу "правової визначеності", оскільки загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Отже, посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з покликанням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ прийнято у спосіб та не на підставі визначеній ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Щодо реорганізації Львівської митниці, як підстави звільнення позивача з посади згідно з доводами відповідачів, суд зазначає наступне.

За своєю суттю приєднання - це така форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися.

Таким чином, як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. В цьому контексті в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Цією постановою, зокрема, передбачено, що Львівська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. При цьому, Львівська митниця ДФС продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких Галицькій митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14 листопада 2019 року проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20 жовтня 2011 року (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі порядок № 1074). Цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Відповідно до пунктів 4, 5 та 6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Пункт 12 Порядку № 1074 передбачає, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Питання Державної митної служби" від 04 грудня 2019 року № 1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08 грудня 2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України", функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Отже, повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08 грудня 2019 року.

На момент початку здійснення діяльності Галицькою митницею Держмитслужби в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання.

Наказом Галицької митниці Держмитслужби від 25 лютого 2020 року № 78 "Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису на 2020 рік Галицької митниці Держмитслужби" затверджено 1150 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами у сумі 5975850,00 грн.

При цьому, як вбачається з Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858, внаслідок реорганізації до Галицької митниці Держмитслужби, крім Львівської митниці ДФС, було приєднано Івано-Франківську митницю ДФС, а також Тернопільську митницю ДФС. Штатна чисельність Івано-Франківської митниці ДФС затверджена в кількості 104 одиниці, штатна чисельність Тернопільської митниці ДФС становила 79 одиниць.

Отже, як встановлено, загальна штатна чисельність працівників Львівської (948), Тернопільської (79) та Івано-Франківської митниць ДФС (104) на момент їх реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби (разом 1131 штатна одиниця), була меншою на 19 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць).

Суд також встановив, що станом на 28 грудня 2019 року у Галицькій митниці Держмитслужби були вакантними 316 посад, станом на 10 березня 2020 року - 269 посад, станом на 13 квітня 2020 року у Галицькій митниці Держмитслужби були вакантними 255 посад.

Таким чином, правильним є висновки суду першої інстанції про те, що в результаті реорганізації Львівської митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників, а навпаки штатний розпис новоствореного органу передбачав збільшення штатних одиниць.

При цьому, кількість працівників підрозділу, в якому працював позивач, також зменшена не була, що не заперечується відповідачами і на момент звільнення у цьому підрозділі були наявні вакантні посади.

При вирішенні питання щодо дотримання суб`єктом владних повноважень прав державних службовців під час проходження публічної служби та при звільненні з неї, колегія суддів звертає увагу на встановлену гарантію щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Колегія суддів зазначає, що сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

Разом з тим, у спірних правовідносинах відповідач як суб`єкт призначення не навів жодного обгрунтування як підстави для звільнення позивача та неприйняття рішення про його переведення до реорганізованого органу.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що звільненню позивача з посади передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця, йому не інкриміновано жодних незаконних дій, прорахунків у роботі чи незадовільної поведінки, яка була б несумісна зі статусом державного службовця.

Так, ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» передбачає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Разом з тим, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень використовувати це право обґрунтовано та мотивувати рішення про звільнення працівника з посади з метою уникнення сумнівів у державного службовця щодо упередженого ставлення до нього чи інших чинників, які б порушували принцип «правової визначеності».

Суд враховує, що 17 грудня 2019 року позивач подав в. о. начальника Галицької митниці Держмитслужби заяву, в якій просив призначити його у порядку переведення з Львівської митниці ДФС на посаду рівнозначну у Галицьку митницю Держмитслужби.

Листом від 13 січня 2020 року № 7.4-08-12/12/725 в. о. начальника Галицької митниці Держмитслужби повідомив позивача про те, що його заява буде врахована та додатково розглянута при заповненні вакантних посад Галицької митниці Держмитслужби, з урахуванням кваліфікаційних вимог та досвіду роботи, у термін визначений для проведення реорганізації митниць ДФС.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за час роботи до будь-якої відповідальності не притягувався. Сумлінно ставився до виконання своїх обов`язків, ефективно виконував покладені на нього завдання, що підтверджується результатами виконання завдань на посаді державної служби категорії «В» за 2019 рік, оцінка - відмінно.

Однак відповідачі ні в рішенні про звільнення його з посади, ні при розгляді даного публічно-правового спору не довели неможливості продовження позивачем державної служби у новоствореному органі, відповідачами не надано суду доказів невідповідності позивача займаній посаді чи недостатньої кваліфікації.

Отже, оскільки у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі ті, що позивач обіймав до реорганізації, в тому ж структурному підрозділі і жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, його звільнення не може бути визнано обґрунтованим, а тому оскаржувані накази порушують конституційне право позивача на працю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накази Львівської митниці ДФС №104-о від 13 квітня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", №256-о від 27 квітня 2020 року "Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 " є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача та охоронюваних законом інтересів позивача є поновлення його на роботі.

День звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено з Львівської митниці ДФС з 27 квітня 2020 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме: на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Рава-Руська" Львівської митниці ДФС з 28 квітня 2020 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28 лютого 2019 року у справі № 817/860/16 та від 03 жовтня 2019 року у справі № 826/10460/16.

Також, як зазначалося вище, ч.2 ст.235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

П.5 Порядку №100 передбачає, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку №100 у разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З наявної в матеріалах справи довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 29 травня 2020 року №13-70-05/38-280, яка видана Львівською митницею ДФС (т.1 а.с.114), вбачається, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 427,08 грн, сторонами цей факт не заперечується.

Таким чином, час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 28 квітня 2020 року по 22 грудня 2020 року складає 165 робочих днів, розрахований відповідно до листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2020 рік, а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 70468,20 грн (165 роб.днів х 427,08 грн) без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових до сплати платежів.

Оскільки позивача було звільнено з Львівської митниці ДФС, яка на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції не виключена з ЄДРПОУ, запису про її припинення немає, відповідно саме з неї необхідно стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі №2340/3023/18, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув з Львівської митниці ДФС на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 квітня 2020 року по 22 грудня 2020 року у розмірі 70468,20 грн, разом з тим не зазначив без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, тому рішення в цій частині необхідно доповнити.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи, лише при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вказав про стягення суми без врахування податків та обов`язкових до сплати платежів, у зв`язку з чим рішення в цій частині необхідно доповним цими словами, в решті ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Державної митної служби задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 380/3764/20 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після слова «прогулу» доповнити словами «без врахування податків та інших обов`язкових до сплати платежів».

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 380/3764/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.