Справа № 160/6770/19
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року

м. Київ

справа № 160/6770/19

адміністративне провадження №К/9901/20171/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Калашнікової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (суддя Кальник В.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (судді: Малиш Н.І., Баранник Н.П., Щербак А.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в розмірі 110 000,00 грн,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач 1), Міністерства фінансів України (далі - відповідач 2) з урахуванням зміни позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії Державної казначейської служби України у відношенні ОСОБА_1 щодо:

- прийняття, оформлення рішення у формі (вигляді) листа про надання інформації № 5-11-11/11582 від 05 липня 2019 року;

- ігнорування обов`язку повідомлення стягувачеві (представникові стягувача) про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів;

- невиконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 200/6986/17;

- визнати протиправними дії Міністерства Фінансів України у відношенні ОСОБА_1 щодо:

- неналежного забезпечення виконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 200/6986/17;

- скасувати рішення Державної казначейської служби України у формі (вигляді) листа про надання інформації № 5-11-11/11582 від 05 липня 2019 року;

- зобов`язати Міністерство фінансів України забезпечити негайне виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого документу, а саме, виконавчого листа по справі № 200/6986/17, виданого 12 березня 2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська шляхом негайного розроблення та подання пропозиції компетентним органам та (або) особам щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України та (або) виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету;

- зобов`язати Державну казначейську службу України негайно виконати рішення суду на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого документу, а саме, виконавчого листа справі № 200/6986/17, виданого 12 березня 2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська;

- стягнути солідарно з:

- Державної казначейської служби України та Міністерства фінансів України, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок.

- при винесенні рішення судові витрати стягнути солідарно з Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 .

- зобов`язати Державну казначейську службу України, Міністерство фінансів України, подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 10 (десяти) денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Державна казначейська служба України, не здійснюючи належного виконання рішення суду на підставі виконавчого документа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року у справі у справі № 200/6986/17, порушує вимоги Конституції України та діючих нормативно-правових актів. Відповідач 2 - Міністерство фінансів України не виконує належним чином свої обов`язки щодо належного забезпечення виконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 200/6986/17 шляхом негайного розроблення та подання пропозиції компетентним органам та (або) особам щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України та (або) виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо прийняття до виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 травня 2019 року.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо повідомлення стягувачеві про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів, поданих ОСОБА_1 із заявами від 25 травня 2019 року та 11 липня 2019 року.

Визнано протиправними дії Державної казначейської служби України щодо виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17, внаслідок чого, порушено строки виконання відповідного судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що протиправне неприйняття до виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 травня 2019 року та не повідомлення стягувача про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів призвело до порушення строків виконання судового рішення. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суди вказали про їх недоведеність.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування.

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються відповідачем відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обґрунтовуючи пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанції, скаржник стверджує, що судами попередніх інстанції не враховано позицію Верховного Суду щодо правовідносин, які склались у цій справі, викладену у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №826/17656/16, від 15 травня 2019 року у справі №688/4324/16-а, від 06 листопада 2019 року у справі №803/1449/16, від 13 серпня 2020 року у справі №818/1653/17. У цих постановах Верховний Суд дійшов висновку про те, що сам факт відсутності певного результату не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність. Про протиправну бездіяльність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це робити, але не зробив, що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Позиція інших учасників справи.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12 травня 2021 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2009 року у справі № 2а-717/09/0470 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення коштів задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо призначення та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 разової грошової допомоги відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Стягнуто з Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість з допомоги, передбаченої статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2005 рік у розмірі 2326 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року прийнято відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2009 року, а апеляційне провадження у справі закрито.

Рішенням Бабушкінського районного суду від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , суму у розмірі 225 грн 02 коп., що становить 3 % річних від несплаченої суми, інфляційні втрати у розмірі 2435,55 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн 00 коп., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

12 березня 2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано ОСОБА_1 виконавчий лист щодо примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17.

ОСОБА_1 через свого представника за довіреністю Чернеша Дмитра Сергійовича звернувся до Державної казначейської служби України із заявою від 25 травня 2019 року, в якій просив виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 та повідомити стягувача та представника стягувача про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

До заяви було додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Чернеша Д.С. , завірену печаткою копію довіреності, оригінал виконавчого листа, завірені печатками судів копії судових рішень від 05 квітня 2018 року та 05 лютого 2019 року, заяву з додатковими реквізитами банку.

Державна казначейська служба України листом від 05 липня 2019 року № 5-11-11/11582 відмовила у розгляді вищевказаної заяви позивача, зазначивши, що оскільки копія виданої нотаріусом довіреності не засвідчена нотаріусом, виконавчий лист не може вважатись таким, що був поданий уповноваженою особою. Також вказано про необхідність подання до казначейства належним чином завіреної копії довіреності у відповідності до вимог Порядку засвідчення копій документів.

ОСОБА_1 та його представник за довіреністю Чернеш Дмитро Сергійович на виконання вимог листа від 05 липня 2019 року № 5-11-11/11582 звернулися до Державної казначейської служби України із спільною заявою від 11 липня 2019 року, в якій просили виконати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 та повідомити стягувача та представника стягувача про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

До заяви було додано завірену печаткою нотаріуса копію довіреності.

Державною казначейською службою України були надані відповіді ОСОБА_1 та його представнику Чернешу Дмитру Сергійовичу, оформлені листами від 21 жовтня 2019 року № 5-11-11/18023 та від 21 жовтня 2019 року № 5-06-06/18021 "Про надання інформації", відповідно до яких зазначено наступне:

- на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб" (далі - КПКВК 3504030) перебуває виконавчий лист по справі № 200/6986/17, що надійшов до Казначейства 30 травня 2019 за вх.№ 4-11-1453.

Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 № 845 безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких рішень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" за бюджетною програмою КПКВК 3504030 передбачено видатки у розмірі 50 млн гривень.

У січні-вересні 2019 року Казначейством за КПКВК 3504030 виконано судових рішень на суму 40 750,0 тис. гривень. Залишок коштів складає 9 250,0 тис. гривень.

Станом на 21 жовтня 2019 року у Казначействі обліковуються судові рішення на суму понад 42 млн. грн, які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа по справі № 200/6986/17.

Орієнтовний строк погашення заборгованості за виконавчим листом - І півріччя 2020 року.

Також, додатково повідомлено, що належним чином завірена копія довіреності, надіслана разом із заявою від 11 липня 2019 року, додана до матеріалів по справі №200/6986/17.

Позивач не погоджуючись з діями Державної казначейської служби України щодо прийняття рішення у формі листа про надання інформації № 5-11-11/11582 від 05 липня 2019 року, неповідомлення його чи представника про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду заяви від 25 травня 2019 року стосовно виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17, невиконання зазначеного рішення суду та з діями Міністерства Фінансів України щодо неналежного забезпечення виконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 200/6986/17, звернувся до суду з цим позовом.

Релевантні джерела права та акти їхнього застосування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на дату видачі виконавчого листа і звернення його до виконання; далі - Закон № 606-XIV) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Положення аналогічного змісту містить частина друга статті 6 чинного Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011. № 845 (далі - Порядок № 845).

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 845 безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 49 Порядку № 845 визначено, що у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем та представником позивача 25 травня 2018 року подано заяву до Держаної казначейської служби України щодо виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 (т. 1, а.с. 85).

Державна казначейська служба України листом від 05 липня 2019 року № 5-11-11/11582 про надання інформації відмовила у розгляді вищевказаної заяви позивача, зазначивши, що оскільки копія виданої нотаріусом довіреності не засвідчена нотаріусом, виконавчий лист не може вважатись таким, що був поданий уповноваженою особою. Також вказано про необхідність подання до казначейства належним чином завіреної копії довіреності у відповідності до вимог Порядку засвідчення копій документів (т. 1, а.с. 16).

Така заява адресована представнику заявника (позивача у справі - Чернешу Д.С.).

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Державною казначейською службою протиправно не прийнято до виконання заяву позивача від 25 травня 2019 року, оскільки така не зважаючи на зазначення подання такої представником позивача, містить зазначення і особи, що її подає - Черниш С.П., а також підписана у тому числі безпосередньо позивачем (заявником) - Черниш С.П. Таким чином навіть у разі виникнення у казначейської служби сумніву щодо повноважень представника, орган не звернув увагу, що заява підписана стягувачем, а отже формально підійшов до вирішення питання щодо прийняття такої заяви.

Колегія суддів Верховного Суду, не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів справи, заява про примусове виконання рішення суду подана до Державної казначейської служби України представником (адвокатом) Чернешем Дмитром Сергійовичем, який діяв в інтересах ОСОБА_1 (відповідний напис міститься у верхній частині вказаної заяви). На заяві міститься підпис ОСОБА_1 та відбиток печатки адвоката Чернеш Дмитра Сергійовича.

Верховний Суд зазначає, що оскільки заява подана представником позивача, то відповідач правомірно в межах своїх повноважень повинен був встановити повноваження представника.

Відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про нотаріат» вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.

Згідно із Порядком засвідчення копій документів, визначеного пунктами 5.26, 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003» відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Суд відхиляє доводи судів попередніх інстанцій про те, що орган не звернув увагу, що заява підписана стягувачем, а отже формально підійшов до вирішення питання щодо прийняття такої заяви.

Колегія суддів вважає, що відповідач 1 правомірно з урахуванням вимог Порядку засвідчення копій листом від 05 липня 2019 року № 5-11-11/11582 про надання інформації відмовив у розгляді вищевказаної заяви позивача, оскільки копія виданої нотаріусом довіреності не була засвідчена належним чином, тому виконавчий лист не може вважатись таким, що був поданий уповноваженою особою.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності дій Казначейства стосовно прийняття та оформлення рішення у формі листа від 05 липня 2019 року №5-11-11/1158, яким запропоновано представнику позивача подати до Казначейства належним чином завірену копію довіреності у відповідності до вимог Порядку засвідчення копій документів.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку: приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заява про примусове виконання рішення суду містила прохання повідомити стягувача про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів, проте доказів повідомлення стягувача про результати прийняття заяви, відповідачем не надано.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що листи, на які посилається відповідач- Держана казначейська служби України від 05 липня 2019 року № 5-11-11/11582, від 21 жовтня 2019 року № 5-11-11/18023 та від 21 жовтня 2019 року № 5-06-06/18021, не містить інформацію щодо повідомлення безпосередньо стягувача про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність бездіяльності щодо повідомлення стягувачеві та представникові стягувача на письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів, поданих позивачем із заявами від 25 травня 2019 року та від 11 липня 2019 року.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій в частині протиправної бездіяльності щодо повідомлення стягувачеві та представникові стягувача на письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів, поданих позивачем із заявою від 11 липня 2019 року. Зважаючи на те, що заява від 25 травня 2019 року подана позивачем без дотримання вимог Порядку засвідчення копій документів та була відповідачем повернута.

За встановлених фактичних обставин справи, які не є спірними у межах розгляду цієї справи, виконавчий лист, який перебував на виконанні Державної казначейської служби України з часу його прийняття та до моменту звернення позивача до суду з цим позовом, більше трьох місяців, встановленого чинними законодавством для його виконання. Тривалий час перебування на виконанні, повинен був бути достатнім строком для виконання судового рішення, однак, незважаючи на такий строк перебування рішення суду на виконанні, він виконаний не був.

Відтак, з урахуванням положень частини 4 статті 3 Закону № 4901-VI, Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем порушено граничні строки виконання вказаного вище судового рішення.

Крім цього, Верховний Суд зауважує, що посилання відповідача на те, що чинним законодавством передбачене безспірне списання коштів державного бюджету за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних асигнувань, є необґрунтованим, з огляду на таке.

Вимоги частини 4 статті 3 Закону № 4901-VI та абз. 2 пункту 48 Порядку № 845 щодо строку перерахування коштів, законодавцем визначені чіткі часові межі виконання рішень суду. У будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з такими приписами закону й рішення судів можуть виконуватися за чергою, однак, у тримісячний строк.

Також, Верховний Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 08 листопада 2015 року у справі "Кечко проти України", у якій зазначено, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, посилання на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджають здійснити перерахунок коштів у поточному році, адже виплата здійснюється в органі Казначейства в порядку черговості їх надходження, не можуть вважатися такою, що дає підстави для невиконання судового рішення та, як на підставу, для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відтак, Верховний Суд вважає правильним висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дії Державної казначейської служби України щодо виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17, внаслідок чого, порушено строки виконання відповідного судового рішення.

Подібний висновок вже був висловлений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 826/9879/16, від 05 вересня 2019 року у справі 814/2914/16, від 04 лютого 2020 року у справі №804/3118/17 і Суд не знаходить підстав для відступу від нього.

Щодо посилання відповідача на рішення Верховного Суду, в яких на його думку по-іншому застосовано нормативні положення, що регулюють спірні правовідносини, та зроблено протилежні висновки, то таке зумовлено різними фактичними обставинами справи або ж зміною правових позицій, їх розвитком.

У справі, що розглядається, Верховний Суд застосував актуальні правові позиції цього ж суду, яким відповідають висновки судів попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене Верховний Суд дійшов висновку, про те, що судами попередніх інстанцій частково неповно досліджено обставини справи та надано їм невірну оцінку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, ураховуючи положення статті 341 КАС України, яка встановлює межі касаційного перегляду та зважаючи на приписи статті 351 КАС України, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково. Судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо прийняття до виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 травня 2019 року та визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо повідомлення стягувачеві про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів, поданих ОСОБА_1 із заявою від 25 травня 2019 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог. У решті судові рішення залишити без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо прийняття до виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року у справі № 200/6986/17 на підставі заяви ОСОБА_1 від 25 травня 2019 року та визнання протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо повідомлення стягувачеві про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів, поданих ОСОБА_1 із заявою від 25 травня 2019 року скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О. Єресько

О.В. Калашнікова