Справа № 640/2870/21
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Київ № 640/2870/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування 2 років 11 місяців 24 днів роботи ОСОБА_1 на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічника судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді період роботи ОСОБА_1 на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року, що складає 2 роки 11 місяців 24 дні;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання судді, виходячи з розрахунку 60% суддівської винагороди судді, починаючи з 15 жовтня 2020 року та виплатити різницю між виплаченим щомісячним довічним утриманням судді в розмірі 54% суддівської винагороди судді та перерахованим у розмірі 60% суддівської винагороди судді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не враховано при призначенні довічного грошового утримання судді стаж роботи за період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України, що призвело до зменшення відсотку грошового утримання позивача із 60% до 54%. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси щодо належного грошового утримання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується його позиція.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що стаж роботи позивача на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України не враховані відповідачем, оскільки зазначені посади не передбачені ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також вказав, що виплата різниці між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді в розмірі 54% суддівської винагороди та перерахованим у розмірі 60% суддівської винагороди судді здійснюється виключно за наявності бюджетного фінансування та відповідних бюджетних призначень.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти викладених доводів відповідача та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.10.2020 № 2831/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Верховного Суду від 15.10.2020 № 2686-к позивача, як суддю, відраховано зі штату Верховного Суду у зв`язку зі звільненням у відставку.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді.

До вказаної заяви, в тому числі, подано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якого до стажу роботи зараховано періоди роботи:

консультант, старший консультант секретаріату судової колегії з цивільних справ; головний консультант відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судці судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України (з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року) - 2 роки 11 місяців 24 дні;

суддя Дніпровського районного суду міста Києва (з 13 липня 1998 року по 18 березня 2002 року) - 3 роки 8 місяців 6 днів;

суддя Апеляційного суду міста Києва (з 19 березня 2002 року по 05 січня 2011 року) - 8 років 9 місяців 18 днів;

суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (з 06 січня 2011 року по 14 листопада 2017 року) - 6 років 10 місяців 9 днів;

суддя Верховного Суду у складі Касаційного цивільному суді (з 15 листопада 2017 року по 15 жовтня 2020 року) - 2 роки 11 місяців 1 день.

Відповідно до вказаного розрахунку стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 25 років 03 місяці 3 дні.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 16.10.2020 позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 22 роки 3 місяці 10 днів, що становить 54% суддівської винагороди.

Вважаючи те, що відповідачем безпідставно не враховано до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді 2 роки 11 місяців 24 дні роботи на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року, позивач 22.11.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про врахування цього періоду до стажу роботи та здійснення перерахунку призначеного грошового утримання судді у відставці з дати його призначення.

Листом від 25.11.2020 за вих.№26764-30141/Ж-02/8-2600/20 відповідачем повідомлено позивача про відсутність правових підстав для зарахування вказаного періоду роботи з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року на вказаних вище посадах до стажу, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписи частини шостої статті 47 і пункту 8 частини четвертої статті 48 Конституції України регламентують, що незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

У відповідності до пункту 14 частини другої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

На час виходу у відставку та призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання був чинним Закон України «Про судоустрій і статус судців» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною другою цієї статті визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена позиція щодо визначення стажу роботи судді також відповідає нормам Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VІІІ, яким доповнено пункт 34 розділу 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» абзацом четвертим наступного змісту: Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З цього питання висловлювалася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 по справі №9901/805/18, яка зазначила, що внесені до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді.

Також, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.09.2020 у справі №9901/302/19 зазначено, що при обчисленні стажу роботи на посаді судці підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначена на посаду судді вперше строком на 5 років у липні 1998 року.

На час призначення позивача суддею вперше діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 обрана на посаду судді до набрання чинності Законом № 1402-VIII, за нею зберігається право визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день її обрання, тобто згідно Закону №2862-ХІІ.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 43 Закону №2862, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітрів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерства юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Перелік посад є вичерпним.

Судом встановлено, що у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року позивач ОСОБА_1 перебувала на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України. Стаж роботи за вказаний період становить 2 роки 11 місяців 24 дні.

Згідно з статтею 12 Цивільно-процесуального кодексу УРСР (18.07.1963 року) Верховний Суд України здійснював нагляд за судовою діяльністю всіх судів України.

Главою 42 цього Кодексу було врегульовано порядок перегляду у порядку судового нагляду рішень, ухвал і постанов суду, що набрали законної сили.

Структурні підрозділи, в яких ОСОБА_1 працювала протягом цього періоду, займались контролем за діяльністю судів України та переглядом в порядку нагляду судових рішень.

За посадовими обов`язками ОСОБА_1 здійснювала розгляд в порядку нагляду скарг на судові рішення, що набрали чинності.

Зазначене підтверджується документами з особової справи, які знаходяться в архіві Верховного Суду України. Зокрема, атестаційними характеристиками, поданнями керівництва Верховного Суду України на присвоєння чергового рангу державного службовця, на встановлення надбавки до посадового окладу, на переведення на вищу посаду. Зокрема, згідно з останньою характеристикою за період роботи з липня 1995 року позивачем особисто розглянуто в порядку нагляду більше 4000 скарг.

Наведене в сукупності свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стажу роботи на вказаних вище посадах у Верховному Суді України.

Крім того, слід зазначити, що Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 визначено форму Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначається стаж, що дає право на відставку і призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Наявний в матеріалах справи розрахунок стажу судді, який дає право як на відставку так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складений Верховним Судом у відповідності до згаданого Порядку, підписаний Головою Верховного Суду, скріплений печаткою та поданий позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У Розрахунку вказано, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на день видання наказу про відрахування зі штату суду становить 25 років 03 місяці 03 дні, проте відповідачем в порушення вищевказаних норм не взято до уваги при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді.

Також суд бере до уваги надану позивачем копію рішення Вищої ради правосуддя від 15.10.2020 №2831/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 у відставку, при винесенні якого останньою було розглянуто та враховано довідку Верховного суду про стаж роботи позивача, який складає більше 25 років, з них: понад 22 роки - на посаді судді та понад 3 роки стажу роботи у Верховному Суді України на вищевказаних посадах.

В контексті зазначеного, суд враховує неодноразово викладену правову позицію Верховного Суду (постанови від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17) про те, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Також, суд зазначає, що жодних правових підстав неврахування періоду роботи позивача на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року відповідачем не зазначено ні у листі від 25.11.2020, а ні у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, оскільки відповідачем не враховано вищевикладені приписи законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а саме положення пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, статті 43 Закону №2862-ХІІ, суд дішов висновку, що невключення до відповідного стажу роботи позивача перебування його на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року, є неправомірним, а дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування стажу роботи позивача за період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року - протиправними.

Згідно зі статтею 7 Закону №2862-ХІІ «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час обрання позивача суддею) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

На час розгляду цієї справи сформувалась стала судова практика, згідно з якою право на зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу роботи в галузі права до двох років (фактичний стаж за юридичною спеціальністю) мають судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше згідно з вимогами, встановленими Закону №2862-ХІІ на день їх обрання (рішення Верховного Суду від 03.07.2019 №9901/140/19), що, також підтверджується спільним листом Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878.

З огляду на викладене, стаж роботи позивача на вищевказаних посадах у Верховному Суді України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року, який пов`язаний з роботою за юридичною спеціальністю, підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.

Зважаючи на досліджені судом докази, суд зазначає, що загальний стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становив 25 років 03 місяці 03 дні, на підставі якого розмір довічного грошового утримання судді становить 60%.

Водночас, відповідачем при призначенні позивачу довічного грошового утримання без урахування вищевказаного спірного періоду щодо стажу роботи позивача визначено у розмірі 54%.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді період роботи ОСОБА_1 на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року, що складає 2 роки 11 місяців 24 дні, та здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% суддівської винагороди судді, починаючи з 15 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимим доказами правомірність вчинення ним оскаржуваних дій.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для його задоволення.

У відповідності до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування до стажу 2 років 11 місяців 24 днів роботи ОСОБА_1 на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічника судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, період роботи ОСОБА_1 на посадах консультанта, старшого консультанта секретаріату судової колегії з цивільних справ; головного консультанта відділу консультантів управління забезпечення діяльності судової колегії в цивільних справах; помічник судді судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України у період з 17 липня 1995 року по 10 липня 1998 року, що складає 2 роки 11 місяців 24 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 60% суддівської винагороди судді, починаючи з 15 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко