Справа № 520/5914/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 р. Справа № 520/5914/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 10.12.20 по справі № 520/5914/19

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 520/5914/19 заяву ОСОБА_1 (надалі також заявник) про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі № 520/5914/19 та постановити рішення про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19 щодо зобов`язання орган ПФУ в Харківській області провести з 25.04.2019 перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(11)/2019, справа № 3- 14/2019 (402/19, 173//19) в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заборгованості пенсії в розмірі 14114,14 грн за період з 25.04.2019 по 30.06.2019.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 наводить норми КАС України, посилається на рішення Європейського суду з прав людини. Зазначає, що при прийнятті ухвали від 10.12.2020 суд першої інстанції не взяв до уваги, що із дня набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19, а саме з 06.09.2019, та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.11.2019 на виконання зазначеного рішення суду минуло багато часу, а рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/5914/19 так і залишилось невиконаним.

Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019, яке набрало законної сили 06.09.2019, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 11 червня 2019 року № 2 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно з рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 за № 1-р(ІІ)2019. Зобов`язано Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 25.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019, справа № 3-14/2019 (402/19, 1737 19).

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 набрало законної сили 06.09.2019, у справі видано виконавчий лист 01.11.2019.

Постановою державного виконавця управління ДВС ГТУЮ у Харківській області від 12.11.2019 відкрито виконавче провадження № 60549374.

Проте, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19 так і залишається невиконаним.

Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для встановлення або зміни способу чи порядку виконання судового рішення.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду, оскільки з її змісту вбачається наявність нових позовних вимог, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи, та неможливості їх заявлення при первинному зверненні до суду з огляду на те, що сума перерахунку, заявлена до стягнення, не була нарахована відповідачем.

Колегія суддів погоджується із висновкам суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 378 КАС України передбачено, що суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно зі статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.

Органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи відповідну бюджетну програму у межах виділених асигнувань.

Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідного бюджетного асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Зазначені норми права вказують на те, що виплата коштів за судовими рішеннями, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування пенсійних виплат, фінансується саме з державного бюджету, а виділення коштів для фактичного проведення виплати здійснюється в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету.

Відсутність бюджетних призначень Пенсійному фонду України на відповідну мету може бути визнане судом поважної причиною невиконання судового рішення.

За приписами п.п. 3, 4, 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного Фонду.

Отже, виплати пенсій (у тому числі виплати заборгованості за перерахованими пенсіями) можуть бути здійснені пенсійним органом виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства.

Водночас, Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, з метою доведення обґрунтованості своїх доводів щодо наявності поважних причин невиконання судового рішення, зобов`язане надати докази, які б підтверджували повне та у межах розумного строку вчинення всіх дій, які передують виплаті коштів.

Як установлено судовим розглядом, 12.11.2019 на виконання виконавчого листа № 520/5914/19, виданого 01.11.2019, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60549374.

На звернення позивача Головне управління ПФУ в Харківській області листом від 24.12.2019 за № 6728/Ч-14 підтвердило, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 ОСОБА_1 нараховано пенсію в сумі 14114,14 грн за період з 25.04.2019 по 30.09.2019.

На повторне звернення позивача щодо виплати нарахованої заборгованості, ГУ ПФУ листом від 22.10.2020 повідомило, що доплата за судовим рішенням провадитиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення виплат.

25.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60549374.

Тобто, пенсійним органом на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19 проведено з 25.04.2019 позивачу перерахунок державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019, справа № 3-14/2019 (402/19, 1737 19).

Водночас, колегія суддів ураховує, що пенсійний орган не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості за перерахованою пенсією позивачу, а лише вказує на те, що доплата за судовим рішенням провадитиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення виплат.

За таких обставин, колегія суддів вказує на відсутність підстав вважати, що пенсійний орган ухиляється від виконання рішення суду, оскільки ним вчинені всі можливі залежні від нього дії щодо його виконання.

Колегія суддів зазначає, що як зміну способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб, підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права.

Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно із частиною другою статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову як про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4), так і про стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Тобто, зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Колегія суддів, дослідивши зміст рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19 зазначає, що його резолютивна частина має зобов`язальний характер, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії не вирішувалися позовні вимоги щодо здійснення стягнення виплати перерахованої пенсії позивача у певній сумі.

Аналізуючи норми статті 378 КАС України у системному зв`язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими обґрунтовується необхідність зміни способу виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а, від 10.07.2019 у справі № 755/7078/16-а.

Зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а.

Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання органу ПФУ здійснити перерахунок пенсії на зобов`язання здійснити таку виплату у сумі 14114,14 грн є неправомірною, оскільки зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Колегія суддів зазначає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 520/5914/19 є чітким, зрозумілим і не потребує додатково зміни чи встановлення способу і порядку виконання, відмінного від первинно зазначеного у рішенні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені обставини не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, які відповідно до статті 378 КАС України були б підставою для зміни способу і порядку його виконання, адже виплата нарахованої пенсії буде здійснена боржником після надходження відповідних сум із державного бюджету.

Водночас, позивачем не надано доказів, які б вказували на ускладнення або неможливість виконання судового рішення.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що заява позивача про встановлення зміни способу і порядку виконання рішення у справі № 520/5914/19 стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду, оскільки з її змісту вбачається наявність нових позовних вимог, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи, та неможливості їх заявлення при первинному зверненні до суду.

Із урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 520/5914/19, у зв`язку з чим погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні такої заяви.

Разом з тим, колегія суддів уважає за потрібне зазначити, що у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень чи державного виконавця щодо виконання рішення суду, які порушують права та законні інтереси позивача, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою у порядку статті 383 чи статті 287 КАС України відповідно.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою суду першої інстанції.

З рішеннями Європейського суду з прав людини, Конституційного суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012), на які посилається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції узгоджуються та їм не суперечать.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 по справі № 520/5914/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк