Справа № 320/73/19
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року м. Київ Справа № 320/73/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до проГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, що виявились у зменшенні основного розміру пенсії позивача шляхом зміни відсоткового показника, з якого обраховується пенсія, з 80 % сум грошового забезпечення до 70 %;

- зобов`язати відповідача з 01.01.2018 здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі 80 % від суми грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, з урахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою;

- визнати протиправними дії відповідача, що виявились у виплаті позивачу лише 50 % суми підвищення пенсії;

- зобов`язати відповідача з 01.01.2018 виплачувати позивачу 100 % суми підвищення пенсії, перерахованої відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, з урахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

У квітні 2018 року на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відповідачем проведено перерахунок пенсійних виплат позивача та зменшено відсотковий показник, з якого обраховується його пенсія, з 80 % відповідних сум грошового забезпечення до 70 %, а також розстрочено виплату перерахованої пенсії шляхом виплати у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 лише 50 % сум підвищення.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/73/19 та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2020 внесено виправлення у наведене вище судове рішення щодо найменування та місцезнаходження відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві продовжено процесуальний строк для виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 на десять днів, який обчислюється з дня отримання копії даного судового рішення.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення та електронний звіт програми для роботи з електронною поштою (а.с. 44, 46).

Представник відповідача правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та з 17.09.2006 отримує пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, виходячи з 80 % сум грошового забезпечення.

У квітні 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії позивача та зменшено відсотковий показник, з якого обраховується пенсія, з 80 % до 70 % сум грошового забезпечення, а також встановлено порядок виплати перерахованої пенсії, зокрема, з 01.01.2018 у розмірі 50 % сум підвищення.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунками пенсії за вислугу років по пенсійній справі № ФА 144299 (а.с. 14).

Вважаючи протиправними дії відповідача, що виявились у зменшенні позивачу основного розміру пенсії за вислугу років з 80 % відповідних сум грошового забезпечення до 70 %, а також виплаті у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 лише 50 % перерахованої пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у тому числі осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої служби, базується на Конституції України і складається з Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон України № 2262-XII) держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України № 2262-XII, визначено статтею 12 цього Закону.

Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України (стаття 10 Закону України № 2262-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 13 Закону України № 2262-XII (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України: за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей": за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 63 Закону України № 2262-XII (в редакції, чинній на час проведення перерахунку пенсії позивача) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень статті 63 Закону України № 2262-XII постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок № 45).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 45 (в редакції, чинній на час проведення перерахунку пенсії позивача) пенсії, призначені відповідно до Закону України № 2262-XII, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4, 5 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

24.02.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова № 103), пунктом 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України № 2262-XII до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що складові (види) грошового забезпечення, а також їх розміри не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.

У свою чергу відсотковий показник, з якого обраховується пенсія, визначається положеннями статті 13 Закону України № 2262-XII на момент призначення пенсії та не підлягає зміні у разі проведення перерахунку пенсії на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

Аналогічні правові висновки висловлені судом касаційної інстанції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 (Пз/9901/58/18).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачу з 17.09.2006 призначено пенсію за вислугу років, виходячи з розміру 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

У квітні 2018 року відповідачем проведено перерахунок пенсійних виплат позивача та зменшено відсотковий показник, з якого обраховується його пенсія, з 80 % відповідних сум грошового забезпечення до 70 %.

Водночас, як вже зазначалось судом вище, передбачений частиною другою статті 13 Закону України № 2262-XII відсотковий показник підлягає застосуванню виключно щодо пенсій, які призначаються вперше, а не пенсій, які підлягають перерахунку на виконання рішень Кабінету Міністрів України.

Жодних інших доказів на підтвердження відсутності у позивача права на пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України № 2262-XII та/або на спростування обставин призначення позивачу з 17.09.2006 пенсії за вислугу років, виходячи з 80 % сум грошового забезпечення, представником відповідача суду не подано.

Так, з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 (з урахуванням ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 про внесення виправлень у судове рішення) у Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Цією ж ухвалою відповідачу було запропоновано подати суду відзив на позовну заяву та попереджено про наслідки такого неподання, передбачені частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві продовжено процесуальний строк для виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 на десять днів, який обчислюється з дня отримання копії даного судового рішення.

Разом з тим наведених вище документальних свідоцтв від відповідача до суду не надходило. При цьому матеріали справи не містять обґрунтованих причин неможливості їх подання відповідачем у визначений судом строк.

Крім того, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

Враховуючи неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, з огляду на те, що відповідачем проігноровано вимоги наведених вище судових рішень, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, що виявились у зменшенні основного розміру пенсії позивача шляхом зміни відсоткового показника, з якого обраховується пенсія, з 80 % сум грошового забезпечення до 70 %, вчинені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією України та Законом України № 2262-XII.

З огляду на викладене дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, що виявились у зменшенні позивачу основного розміру пенсії за вислугу років з 80 % відповідних сум грошового забезпечення до 70 %, суд вважає протиправними.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2018 позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розміру 80 % відповідних сум грошового забезпечення, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

У свою чергу ознакою дискреційних повноважень є право суб`єкта владних повноважень приймаючи рішення, вчиняючи дії чи утримуючись від їх вчинення, діяти з певною свободою розсуду, тобто можливістю обрати одне з кількох юридично допустимих рішень.

Враховуючи, що алгоритм дій територіальних органів Пенсійного фонду України під час здійснення перерахунку та виплати пенсій, призначених відповідно до положень Закону України № 2262-XII, чітко визначений чинним пенсійним законодавством, суд вважає, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача вчинити вказані дії не є втручанням у компетенцію суб`єкта владних повноважень.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 01.01.2018 перерахунок пенсії, виходячи із розрахунку 80 % сум грошового забезпечення, а також її виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

У свою чергу позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу перерахованої пенсії невідкладно не підлягають задоволенню, оскільки предметом даного адміністративного позову не є стягнення (присудження) пенсії, у зв`язку з чим підстави для застосування до спірних правовідносин негайного (невідкладного) виконання рішення суду відсутні.

Суд також не вбачає обґрунтованих підстав для встановлення такого способу виконання рішення суду як зобов`язання відповідача здійснити виплату перерахованої пенсії однією сумою.

Крім того, предметом спору у даній справі є правомірність дій територіального органу Пенсійного фонду України в частині виплати позивачу перерахованої відповідно до пункту 1 постанови № 103 підвищеної пенсії у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 50 відсотків.

Так, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача, що виявились у зменшенні позивачу з 01.01.2018 основного розміру пенсії за вислугу років шляхом виплати лише 50 % підвищення пенсії, та зобов`язати відповідача з 01.01.2018 виплачувати позивачу 100 % суми підвищення пенсії, перерахованої відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, з урахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон України № 794-VII).

За змістом статей 49, 52 Закону України № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Зупинення дії акта Кабінету Міністрів України Президентом України на підставі пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України має наслідком зупинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання зупиненого акта Кабінету Міністрів України, здійснення повноважень, визначених цим актом.

Винесення Конституційним Судом України ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України акта Кабінету Міністрів України, ухвали про припинення конституційного провадження у справі або визнання акта Кабінету Міністрів України таким, що відповідає Конституції України, відновлює дію цього акта.

Акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

Постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

У свою чергу організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI (далі - Закон України № 3166-VI).

У розумінні положень частини першої статті 1 Закону України № 3166-VI систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно з приписами частини третьої статті 21 Закону України № 3166-VI типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України (далі - Положення № 280), відповідно до пунктів 1 та 2 якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 7 Положення № 280 передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, за змістом пункту 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, головне управління Фонду у своїй діяльності аналогічно Пенсійному фонду України керується актами Кабінету Міністрів України.

Аналізуючи наведені вище норми суд дійшов висновку, що відповідач у своїй діяльності повинен керуватись, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, та не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно - правових актів, відступати від положень останніх, якщо вони є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що дії відповідача щодо зменшення позивачу у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 основного розміру пенсії за вислугу років шляхом виплати лише 50 % підвищення пенсії вчинені відповідачем на виконання чинного на момент виникнення спірних правовідносин пункту 2 постанови № 103.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи позивачу виплату перерахованої відповідно до пункту 1 постанови № 103 підвищеної пенсії у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 50 відсотків, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним пенсійним законодавством.

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, в силу положень частини другої цієї статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі стороною, яка хоче компенсувати судові витрати. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання таких послуг та їх вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 23.04.2019 в адміністративній справі № 826/9047/16 та 12.08.2018 в адміністративній справі № 810/4749/15.

При цьому на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу стороною надаються:

1) договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);

2) документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 06.02.2020 в адміністративній справі № 826/16219/16.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що на підтвердження права надання позивачу правової допомоги його представником приєднано до матеріалів справи копію ордеру про надання правової допомоги серії КВ № 41043, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 0000055, копію договору про надання правової допомоги від 03.12.2018, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Івана Хомича».

У свою чергу наявні в матеріалах адміністративної справи такі копії документів як: акт прийому-передачі надання правничої допомоги від 26.12.2018 № 1/18 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2018; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу з детальним описом змісту, часу та вартості надання професійної правничої допомоги (консультації з правових питань - 6 год 00 хв (6000,00 грн); правова оцінка та аналіз судової практики - 6 год 00 хв (6000,00 грн); збирання (отримання) доказів - 3 год 00 хв (3000,00 грн); написання позовної заяви - 4 год 00 хв (4500,00 грн); підготовка позовної заяви та копії документів до неї для направлення до суду - 1 год 00 хв (500,00 грн)) та квитанція від 28.12.2018 № 0.0..1 свідчать про отримання позивачем наведених вище послуг та їх оплату.

Разом з тим копія наведеної вище квитанції підтверджує сплату позивачем адвокату коштів виключно у сумі 10000,00 грн.

При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять будь-яких клопотань представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність надання позивачу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги категорію даної справи та предмет доказування, а також надані представником позивача документи на підтвердження отримання позивачем правової допомоги та оплату її вартості у сумі 10000,00 грн, суд дійшов висновку, що витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Судом також встановлено, що під час звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2819,20 грн згідно квитанцій від 28.12.2018 № 15796 та 14.02.2019 № 88976.

Беручи до уваги положення частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що позов задоволено судом частково (одну позовну вимогу немайнового характеру), витрати позивача у сумі 1409,60 грн, пов`язані зі сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (ідентифікаційний код: 42098368, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053), що виявились у зменшенні ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) основного розміру пенсії шляхом зміни відсоткового показника, з якого обраховується пенсія, з 80 % сум грошового забезпечення до 70 %.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (ідентифікаційний код: 42098368, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) з 01.01.2018 здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії у розмірі 80 % від суми грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, з урахуванням проведених раніше виплат.

4.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5.Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (ідентифікаційний код: 42098368, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн 60 коп та витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.