Справа № 160/2254/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року Справа № 160/2254/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, -
16 лютого 2021 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України з 16.08.2013 року по 21.12.2021 року. Після закінчення навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, відповідача було направлено до ГУНП в Дніпропетровській області. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 21.12.2020 року №340 о/с відповідача було звільнено згідно Закону України «Про Національну поліцію» за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням). Разом з тим, 01.09.2017 року за №1825м між ОСОБА_1 , Харківським національним університетом внутрішніх справ та ГУНП в Дніпропетровській області було укладено тристоронній контракт про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Позивач зазначає, що відповідно до норм законодавства та умов вказаного тристороннього контракту, відповідач у разі дострокового звільнення зі служби в поліції (до спливу трьох років після закінчення навчання), має відшкодувати Міністрестрву внутрішніх справ України витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі. З проведених позивачем розрахунків, які не оскаржувались відповідачем, ОСОБА_1 має відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в розмірі 133 709,40 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач вказаний розмір витрат не відшкодував, позивач звернувся до суду із відповідною позовною вимогою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано з Харківського національного університету внутрішніх справ докази в обгрунтування позовних вимог.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року було відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, про залишення без розгляду адміністративного позову Харківського національного університету внутрішніх справ та про зупинення провадження у справі.

03.03.2021 року відповідачем надано відзив на позов, в якому вказано про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. ОСОБА_1 зазначено про те, що адміністративний позов підписано неналежним представником, відомості щодо якого відсутні як у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, так і у Єдиному реєстрі адвокатів України. Відповідач вважає, що відсутність доказів наявності повноважень на підписання позовної заяви представником ОСОБА_2 є підставою для повернення судом адміністративного позову Харківського національного університету внутрішніх справ. Крім того, відповідач у відзиві зазначив про те, що грошове забезпечення, виплачене останньому відповідно до законодавства, яке діяло на дату виплати, поверненню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 в період навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ виконував посадові обов`язки за призначенням, отже грошове забезпечення є фактично отриманою заробітною платою за несення служби (виконану роботу). Відповідачем зазначено, що законами України не передбачено умови щодо відшкодування, повернення правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення поліцейського, в тому числі з підстав розірвання контракту, звільнення зі служби. Зокрема, відповідачем у відзиві вказано на протиправність позовних вимог з огляду на те, що навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ відповідно до договору від 02.09.2013 року позивач закінчив 04.03.2017 року, отже звільнення зі служби ОСОБА_1 відбулось більш ніж через три роки після закінчення навчання. Також відповідачем зауважено про відсутність його обов`язку по відшкодуванню витрат на утримання, оскільки в матеріалах справи відсутній укладений контракт між вищим навчальним закладом, відповідним органом міліції та відповідачем. Поряд з цим, ОСОБА_1 також зауважено, що його було звільнено не зі служби в органах внутрішніх справ, а зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Також відповідачем вказано про те, що позивачем не обґрунтовано фактичні витрати на утримання ОСОБА_1 , зокрема, його продовольче забезпечення, медичне та речове забезпечення, а також вартості комунальних послуг, якими відповідач не користувався. Відповідач у відзиві, зокрема, навів пояснення щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із відповідними вимогами.

У відзиві ОСОБА_1 поставив питання щодо залучення в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, оскільки результати розгляду справи вплинуть на їх права та законні інтереси. Як на підставу для залучення вказаних третіх осіб відповідач вказує, що вищезазначені управління виступали зі сторони Замовника (Харківського національного університету внутрішніх справ) у тристоронніх договорах від 02.09.2013 року та від 01.09.2017 року.

Суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про залучення третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача, оскільки предметом даного спору є стягнення витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Харківському національному університеті внутрішніх справ. Водночас, відповідно до Положення, затвердженого наказом МВС від 14.02.2008 року №62, Харківський національний університет внутрішніх справ є вищим навчальним закладом, що підпорядкований МВС, саме вищий навчальний заклад використовує кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС. Таким чином, суд зауважує, що саме позивач є розпорядником коштів, що підлягають стягненню з відповідача , у зв`язку із чим прийняття рішення у даній справі жодним чином не вплине на права та обов`язки наведених у клопотанні юридичних осіб, а тому відсутні підстави для їх залучення до участі у даній справі в порядку ст. 49 КАС України.

Стосовно клопотання відповідача, що містилось у відзиві на позовну заяву про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, суд зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року розглянуто клопотання ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, та відмовлено у його задоволенні.

Положеннями частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо, зокрема, заява (клопотання, заперечення) є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Оскільки відповідачем заявлено аналогічне клопотання з тих самих підстав, суд вважає за необхідне залишити без розгляду клопотання ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду.

14.04.2021 року на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року до суду надійшли пояснення від Харківського національного університету внутрішніх справ. У наданих поясненнях позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, та навів правове обґрунтування для стягнення з відповідача суми витрат, вказує на узгодження з відповідачем сум на таке грошове утримання, що підтверджується довідками із підписом ОСОБА_1 , наданими до матеріалів справи. Щодо повідомлення про відшкодування витрат позивач зазначив, що таке було надано на ознайомлення відповідачу 21.12.2020 року, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 . Окремо у поясненнях Харківським національним університетом внутрішніх справ було надано роз`яснення щодо витрат на продовольче, медичне, речове забезпечення, а також щодо витрат з відшкодування комунальних послуг. Також позивач наголосив, що відповідно до Положення, затвердженого наказом МВС від 14.02.2008 року №62, роз`яснень МВС України №1216/1556 від 13.08.2009 року, належним позивачем у даній категорії справ може бути виключно навчальний заклад. Зокрема, позивач обґрунтував у поясненнях позицію щодо чинності нормативно-правових актів (постанов КМУ, наказів), на яких ґрунтуються позовні вимоги, які були прийняті ще до втрати чинності Законом України «Про міліцію». На виконання вимог ухвали суду, до письмових пояснень позивачем було надано копії документів та оригінал договору від 02.09.2013 року.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) у Харківському національному університеті внутрішніх справ.

Так, наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 10 серпня 2013 року №179 о/с ОСОБА_1 зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання за напрямом підготовки «Правознавство», термін навчання 4 роки, з 16 серпня 2013 року, присвоївши спеціальне звання «рядовий міліції».

Разом з тим, 02.09.2013 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ (далі за текстом договору «Виконавець»), Головним управлінням МВС України у Дніпропетровській області (далі за текстом договору «Замовник»») та ОСОБА_1 (далі за текстом договору «Особа»), було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, відповідно до п. 1 якого («предмет договору») проводиться підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня Бакалавр за напрямом (спеціальністю) «Правознавство».

Згідно з п. 7.5 вищезазначеного тристороннього договору від 02.09.2013 року, договір набирає чинності з моменту видання наказу про зарахування Особи до списків особового складу Виконавця і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 04 березня 2017 року №68 о/с ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів 4-го курсу факультету №1 за спеціальністю «Правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ з 04 березня 2017 року та направлено до ГУНП в Дніпропетровській області.

Сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача на момент видання наказу від 04.03.2017 року, складала 45 350,06 грн. (без урахування витрат на медичне забезпечення), що підтверджується довідкою-розрахунком від 27.02.2017 року №4/199д, довідкою від 28.01.2021 року за вих. №4/65д, що видані відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, та довідкою-розрахунком №3 від 19.01.2021 року №5/19 відділу матеріального забезпечення, довідкою-розрахунком відділу продовольчого забезпечення Харківського національного університету внутрішніх справ, розрахунками комунальних послуг від 07.04.2021 року №5/158, №5/159, №5/160, №5/161, №5/162, №5/163 за 2013-2014 навчальний рік курсанта ОСОБА_1 , розрахунком комунальних послуг від 07.04.2021 року №5/158 за 2013-2019 навчальні роки курсанта ОСОБА_1 , довідкою медико-санітарної частини Харківського національного університету внутрішніх справ від 07.04.2021 року, згідно яких:

- витрати на грошове забезпечення становлять 11 188,87 грн.;

- витрати на продовольче забезпечення становлять 12 661,76 грн.;

- витрати на речове забезпечення становлять 4 877,10 грн.;

- витрати на медичне забезпечення становлять 469,93 грн.;

- вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 16 622,33 грн.

Наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 29.08.2017 року №427 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 було зараховано до складу слухачів 1-го курсу денної форми навчання за державним замовленням факультету №1 для здобуття освітнього ступеня «магістр» за спеціальністю «Право» (термін навчання - 1 рік 6 місяців) з 01 вересня 2017 року.

Разом з тим, 01 вересня 2017 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ (далі за текстом контракту «Виконавець»), Головним управлінням Національної поліції України в Дніпропетровській області (далі за текстом контракту «Замовник»») та ОСОБА_1 (далі за текстом контракту «Особа»), було укладено тристоронній контракт №1825м про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Пунктом 3 (абзац 5) вищезазначеного контракту від 01.09.2017 року передбачено, що в разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, слухач повинен відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, пунктом 6 контракту від 01.09.2017 року передбачено, що згідно з умовами ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цього контракту застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли до його підписання, а саме з дати зарахування Особи на навчання.

Наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ України від 21 лютого 2019 року №60 ОСОБА_1 було відраховано зі складу слухачів, які здобували освітній ступінь «магістр», факультету №1 за спеціальністю «Право» у зв`язку з закінченням навчання, та направлено з 24.02.2019 року для подальшого проходження служби до ГУНП в Дніпроетровській області.

Сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача на момент видання наказу від 21.02.2019 року складала 88 359,34 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком від 18.02.2019 року №4/34д, довідкою від 28.01.2021 року за вих.№4/64д, що видані відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, та довідкою-розрахунком №4 від 19.01.2021 року №5/20 відділу матеріального забезпечення Харківського національного університету внутрішніх справ, згідно яких:

- витрати на грошове забезпечення становлять 79 476,29 грн.;

- витрати на продовольче забезпечення становлять 0,00 грн.;

- витрати на медичне забезпечення становлять 0,00 грн.;

- витрати на речове забезпечення становлять 261,40 грн.;

- вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 8 621,65 грн.

Наказом Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області №340 о/с від 21.12.2020 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого СВ Дніпровського відділення поліції Кам`янського відділу поліції, з 21 грудня 2020 року звільнено згідно пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 вручено повідомлення від 17.12.2020 року №46/18823 про відшкодування Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з утриманням в Харківському національному університеті внутрішніх справ, та визначено строк 30 діб з моменту отримання повідомлення для добровільного відшкодування таких витрат. Отримання повідомлення ОСОБА_1 підтверджується наявністю особистого підпису у повідомленні.

12.01.2021 року за вих.№20/6-90 ГУНП в Дніпропетровській області було направлено лист ректорові Харківського національного університету внутрішніх справ «про звільнення зі служби молодого фахівця», яким повідомлено про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 . Зазначений лист Харківським національним університетом внутрішніх справ було отримано 16.01.2021 року за вх.№1/102.

У зв`язку із звільненням відповідача зі служби в поліції в межах трьох років після закінчення навчального закладу та не відшкодуванням витрат у добровільному порядку, позивач звернувся із даним позовом до суду щодо відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням під час проходження служби в органах внутрішніх справ (навчання).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Положеннями статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України" від 10 січня 2002 року №2925-ІІІ навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1410 від 15 грудня 1997 року затверджено єдину систему військової освіти до якої входить позивач.

Згідно статті 18 Закону України "Про міліцію", в редакції чинній на момент укладення договору між позивачем, відповідачем та ГУМВС України в Дніпропетровській області, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 150 від 14 травня 2007 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ" та відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", "Про міліцію", з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням, затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого передбачено відшкодування вказаних витрат.

Разом з цим, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до положень статті 72 Закону України «Про Національну поліцію», професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Згідно з положеннями частини 2 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини 5 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З огляду на вищевикладені норми суд зазначає, що у даному випадку відповідач перебував на посаді публічної служби, від моменту його прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, а отже у даному випадку питання відшкодування відповідачем витрат на навчання, пов`язане із питаннями реалізації правового статусу особи.

Відтак, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, належить до питання проходження публічної служби такою особою.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №804/285/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Як було встановлено судом, згідно довідок про фактичні витрати (від 27.02.2017 року №4/199д та від 18.02.2019 року №4/34д), пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Харківському національному університеті внутрішніх справ, з якими відповідач був ознайомлений 02.03.2017 року та 19.02.2019 року, відповідно, під особистий підпис, такі витрати складаються з: грошового забезпечення - 90 665,16 грн., продовольчого забезпечення - 12 661,76 грн., речового забезпечення - 5 138,50 грн., вартості комунальних послуг і спожитих енергоносіїв - 25 243,98 грн., що разом складає 133 709,40 грн.

Під час судового розгляду справи встановлено, що договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 02.09.2013 року та контракт про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання від 01.09.2017 року, в частині відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, та зазначені вище довідки-розрахунки відповідачем не оскаржувались ані протягом навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, ані протягом роботи.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі - Порядок №261).

Відповідно до пункту 1 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Типову форму контракту затверджує МВС.

При цьому, згідно положень пункту 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №261, витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Згідно з пунктом 6 Порядку №261, особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.

Примірна форма договору затверджується МВС.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що у даному випадку відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані із навчанням особи, сума яких визначається на підставі довідок-розрахунків витрат на утримання осіб.

Таким чином, відповідач повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, проте зазначені витрати на час розгляду справи добровільно ним не відшкодовано.

Положеннями пункту 8 Порядку №261 визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Разом з тим, суд зазначає, що навчання курсантів вищих навчальних закладів МВС є окремим видом служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вже зазначалось вище, перебуваючи на публічній службі за тристороннім договором та за тристороннім контрактом, відповідачем згідно з довідками-розрахунками витрат (від 27.02.2017 року №4/199д та від 18.02.2019 року №4/34д) серед іншого, було отримано грошове забезпечення у розмірі 90 665, 16 грн.

При цьому, Законами України не наведений перелік витрат, пов`язаних із утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, у зв`язку із чим суд зазначає про невідповідність закону критерію якості та передбачуваності для особи.

При цьому, суд зазначає, що чинний на період навчання відповідача Закон України «Про міліцію», та чинний на момент його звільнення зі служби Закон України «Про Національну поліцію» не встановлюють обов`язку відшкодування грошового забезпечення особі у разі припинення служби.

Умови спірного відшкодування установлені Порядком №261 та передбачають здійснення відшкодування у розмірі фактичних витрат, пов`язаних із утриманням під час навчання, зокрема, по грошовому забезпеченню.

Разом з тим, пункт 13 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджений наказом МВС України від 6 квітня 2016 року №260, передбачає, що грошове забезпечення, виплачене відповідно до законодавства, яке діяло на дату виплати, поверненню не підлягає.

Таким чином, Законами України не передбачені умови щодо відшкодування, повернення правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення курсантам вищих навчальних закладів МВС, у тому числі з підстав розірвання контракту, звільнення зі служби, у зв`язку з чим, суд вважає умови Порядку №261 такими, що мають дискримінаційні ознаки, а також такими, що не відповідають положенням статей 22, 41, 43 Конституції України і положенням Закону України «Про міліцію» та Закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки грошове забезпечення за своїм змістом є винагородою за державну службу особливого характеру, суд вважає, що виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), тобто гарантією соціального захисту міліціонера/поліцейського.

При цьому відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Закони України не містять умов щодо можливого зворотного стягнення (відшкодування) сум грошового забезпечення міліціонера/поліцейського, у разі, якщо відповідні виплати нараховані правильно.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача під час навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, як особи, яка перебувала на публічній службі, в частині суми грошового забезпечення не можуть заявлятися навчальним закладом до відшкодування, оскільки суми грошового забезпечення міліціонера/поліцейського не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням у вищому навчальному закладі МВС, та є винагородою за несення служби.

Суд зазначає, що заявлене втручання у право відповідача на майно не здійснюватиметься згідно із законом, втручання не має легітимної мети та є непропорційним, тобто таким, що вчиняється в інтересах суспільства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ в частині стягнення з відповідача суми грошового забезпечення у розмірі 90 665,16 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, не підлягають до задоволення також витрати на медичне забезпечення курсанта ОСОБА_1 за період навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ з 16.03.2013 року по 04.03.2017 року в розмірі 469,93 грн., що підтверджуються довідкою завідуючої медико-санітарної частини університету від 07.04.2021 року, оскільки такі витрати не були заявлені позивачем до відшкодування під час подання адміністративного позову 16.01.2021 року у даній справі, такі витрати не включені до ціни позову, при цьому позовні вимоги під час розгляду справи не уточнювались.

Крім того, як встановлено судом, у довідках-розрахунках про фактичні витрати (від 27.02.2017 року №4/199д та від 18.02.2019 року №4/34д), що пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Харківському національному університеті внутрішніх справ, з якими відповідач був ознайомлений 02.03.2017 року та 19.02.2019 року, не міститься суми витрат на медичне забезпечення в розмірі 469,93 грн., а тому, суд приходить до висновку, що відповідна сума не узгоджувалась із відповідачем та, як наслідок, відсутні правові підстави для її стягнення.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням в розмірі 43 044,24 грн. (133 709,40 грн. - 90 665,16 грн.)

Окремо суд зауважує, що є безпідставними посилання відповідача на те, що представник ОСОБА_2 на підставі довіреності у цій справі не мав права представляти інтереси Харківського національного університету внутрішніх справ і подавати процесуальні документи.

Так, згідно із Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII (далі - Закон №1401-VIII), що набрав чинності з 30 вересня 2016 року, Конституцію України доповнено статтею 131-2, відповідно до якої виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з підпунктом 19 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, який доповнений Законом №1401-VIII і яким передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Відповідно до частин першої та третьої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

У частині другій статті 57 КАС України зазначено, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт 1 частини першої статті 59 КАС України).

За наведеним у пункті 20 частини першої статті 4 КАС України визначенням, адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, тощо, не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є справами незначної складності (пункт 1).

Отже, на момент подання позовної заяви, винятком із указаного вище правила представництва, є окремі категорії справ, зокрема, справи, які у розумінні КАС України є справами незначної складності.

Судом під час відкриття провадження у справі не встановлено ознак, за якими ця справа не може бути віднесена до справ незначної складності, у зв`язку із чим справу віднесено до малозначних, представництво у яких можуть здійснювати не лише адвокати, а й інші визначені особи.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі № 200/14466/19-а, у постанові від 22.09.2020 року у справі №200/14511/19-а, у постанові від 21.01.2021 року у справі №802/2291/15-а.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду цієї справи позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , (паспорт: серія - НОМЕР_1 , виданий Петриківським РС ГУДМС України в Дніпропетровській області, 10.10.2012, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (Одержувач: ХНУВС код організації: 08571096, Банк одержувача: Державне казначейство України м. Київ, р/р: UA1005066, МФО: 820172, призначення платежу *;146302;1600034;1;ННІ;*відшкодування витрат на утримання звільненого з ЗВО МВС України (територіального органу поліції) юридична адреса: 61080, пр-т. Льва Ландау, 27, м. Харків), витрати, пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 43 044,24 грн. (сорок три тисячі сорок чотири гривні двадцять чотири копійки).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

21.04.2021

Рішення не набрало законної сили 21 квітня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник