Справа № 600/80/21-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/80/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач або Управління), в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №199777СЕ від 30 грудня 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

1.3. Ухвалою суду від 13.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позивач

2.1. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 10 листопада 2020 року особами, які представилися як уповноважені представники органу юридичної особи під назвою: «Державна служба України з безпеки на транспорті» на ділянці автошляху загального користування: с. Балашівка, обл. Рівненська - м. Рівне (82км) було зупинено належний позивачу вантажний транспортний засіб марки Mersedes-Benz Модель Actros 2535, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп марки HOFFMANN модель NH3А21, д.н.з. НОМЕР_2 що належить на праві строкового користуванню ОСОБА_1 , який направлено на проходження габаритно-вагового контролю.

2.2. Після проведення зважування, вказаними особами, повноваження яких не були підтверджені довіреністю на представництво інтересів юридичної особи, складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.11.2020 року № 034900 та акт від 10.11.2020 року, квитанцію про зважування від 10.11.2020 року 20 год. 34 хв., № 46602, щодо транспортного засобу Mersedes НОМЕР_1 , на підставі якої здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування нарахована плата за проїзд №250318 від 10.11.2020 року. Дана квитанція складена на англійській мові й при цьому нотаріально засвідченого перекладу на українську мову не надано. Достовірний зміст даної квитанції позивачу невідомо.

2.3. 30.12.2020 року відповідач прийняв оскаржувану постанову № 005474 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

2.4. Однак позивач вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та безпідставною, й такою що підлягає скасуванню з огляду на те, що у осіб, що 10.11.2020 року вчинили дії по відношенню до ОСОБА_1 , належних їй транспортних засобів, а також щодо водія транспортного засобу, діючи від імені юридичної особи під назвою «Державна служба України з безпеки на транспорті» були відсутні належним чином засвідчені повноваження на представництво інтересів даної юридичної особи.

2.5. Окрім цього, представник позивача вказує на відсутність доказів правильності визначення показників зважування причепу марки HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме в оформлених посадовими особами відповідача документах відсутні відомості, що фіксують показники ваги саме в момент зважування причепа марки HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 , зокрема квитанції із зазначенням державного номерного знаку та назви відповідного причепа, а також невідома модель ваги й дата повірки.

2.6. Стверджує, що дії ОСОБА_1 не містять ознак складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз.15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, розглядаючи адміністративну справу та видаючи оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №199777СЕ від 30.12.2020 року, відповідач протиправно застосував до позивача санкцію за абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», адже відповідач не встановив відстані між осями причепа, а також тип транспортного засобу. Звертає увагу, що осі причепа марки HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 вважаються здвоєними. При цьому відстань між його осями становить 135,5 сантиметрів, а це означає, що допустима норма навантаження на осі причепа складає 16 тонн.

2.7. Також звертаю увагу суду, що для застосування відповідачем вказаного виду стягнення необхідною умовою та об`єктивною стороною вказаного правопорушення має бути доведення факту перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%. Таким чином для застосування даного стягнення, цифрові значення навантаження на здвоєну вісь причепа HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 , мали б відповідати значенням маси в діапазоні від 17,6 тонн до 19,2 тонн.

2.8. Однак, в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, жодне із числових значень, що вказане в розділі 10 Акту, не знаходиться в діапазоні перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, тобто не відповідають жодному із можливих числових значень маси в діапазоні від 17,6 тонн до 19,2 тонн.

2.9. Відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

2.10. Отже, у відповідача були відсутні правові підстави для застосування по відношенню до позивача адміністративно-господарської санкції за абз.15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

2.11. У зв`язку із наведеним представник позивача просить позов задовольнити у повному обсязі

Відповідач

2.12. Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, хоча ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі було направлено на офіційну адресу Державної служби України з безпеки на транспорті (м. Київ, пр.-т. Перемоги, буд. 14) засобами поштового зв`язку 14.01.2021 року, однак доказів вручення відправлення до суду не надійшло.

2.13. Суд звертає увагу на те, 09.02.2021 року відповідачем подано до суду витребувані ухвалою суду від 13.01.2021 року докази, а саме копію справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо ОСОБА_1 , на підставі якої винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №199777СЕ від 30 грудня 2020 року. При цьому, у супровідному листі представником відповідача зазначено про те, що на адресу Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надійшла копія ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 30).

2.14. У зв`язку із цим, суд констатує, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, а відтак, керуючись положеннями частини 6 статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що на підставі направлення на перевірку №009131 від 06.11.2020 року посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртнасбезпеки здійснено перевірку транспортного засобу Mersedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ), що належить ОСОБА_1 щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яка документована актом від 10.11.2020 року №250318 (а.с. 32, 37). Згідно вказаного акту встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме перевищення осьового навантаження на зведену вісь, що становить 17,55 т при допустимій нормі 16,00 т (10,9%) З вказаним актом водій ОСОБА_2 ознайомлений, про що зроблено відповідну відмітку. Заперечення в акті відсутні.

3.2. За результатами перевірки складено також акт №034777 від 10.11.2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому вказано фактичну повну масу транспортного засобу 40,00 т. Також вказано фактичне осьове навантаження тонн 6,55/14,75/17,15 при нормативно допустимому 11,00/16,00/16,00. Відстані між осями у акті не вказані (а.с.33). З вказаним актом водій ОСОБА_2 ознайомлений, про що зроблено відповідну відмітку. Заперечення в акті відсутні.

3.3. У результаті проведеного габаритно-вагового контролю оформлено довідку №034900 від 10.11.2020 року, згідно з якою навантаження на осі транспортного засобу складає (в тоннах): 1) 6,55; 2) 14,75; 3) 17,55. Повна маса зазначеного транспортного засобу становить 38,85 т (а.с. 34).

3.4. На підтвердження факту перевищення осьового навантаження транспортного засобу Mersedes, державний номерний знак НОМЕР_1 , посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки видано чек №46602, складений о 20 год. 34 хв. 10.112020 року (а.с. 36).

3.5. Також 10.11.2020 року було складено розрахунок № 250318 плати за проїзд великовагових та/або великогабаратних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно акту 10.11.2020 року № 250318 про сплату ОСОБА_1 66,42 євро. Згідно вказаного розрахунку при перевезенні вантажу транспортним засобом було допущено перевищення маси здвоєної осі на 10,9% від нормативу, оскільки така становить 17,75 т. (а.с. 35).

3.6. 30.12.2020 року Придністровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №199777СЕ, відповідно до якої за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 вказаного закону, постановлено стягнути із ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. (а.с. 11).

3.7. Судом також встановлено, що до матеріалів справи додано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - Ваги пересувної автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGHT №34-00/2032, яке чинне до 06.08.2021 року та сертифікат № РТ-042/2020 від 21.08.2020 року про відповідність пересувного пункту габаритно-вагового контролю філії «Рівненська ДЕД» критеріям оцінювання вимірювальних можливостей (а.с. 39-40).

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Так, предметом оскарження у цій справі є постанова Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №199777СЕ від 301.2.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу. Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваної постанови, оцінивши її на предмет відповідності верховенству права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

4.2. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III).

4.3. Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

4.4. Відповідно до частини 1 статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

4.5. Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

4.6. Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

4.7. Згідно частини 1 статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

4.8. Відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

4.9. Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

4.10. Так, згідно абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4.11. Відповідно до частин 5 та 6 статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.

4.12. Згідно частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

4.13. Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 року №2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

4.14. Відповідно до вказаних статей Законів України "Про дорожній рух" та "Про автомобільні дороги" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.06.2007 року №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", якою затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

4.15. Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

4.16. Так, згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

4.17. Відповідно до підпунктів 4, 5, 5-1 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

4.18. Згідно пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

4.19. Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

4.20. Пунктами 7-14 Порядку №879 передбачені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю, а пунктами 15-25 Порядку №879 - вимоги до габаритно-вагового контролю.

4.21. Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 15-22 Порядку №879).

4.22. Отже, з наведеного вбачається, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільні перевізники-суб`єкти господарювання несуть фінансову відповідальність.

4.23. У цій справі судом встановлено, що уповноваженими особами управління Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, належному та використовуваному позивачем як автомобільним перевізником в розумінні Закону №2344-III, про що зазначено і у позові. За результатом габаритно-ваговий контроль виявлено перевищення встановлених габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, що підтверджується актом від 10.11.2020 року №250318 щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; актом №034777 від 10.11.2020 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; довідкою №034900 від 10.11.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно яких навантаження на осі транспортного засобу складає (в тоннах): 1) 6,55; 2) 14,75; 3) 17,55 при нормативно допустимому 11,00/16,00/16,00.

4.24. Водночас, суд звертає увагу на критерії визначених порушень, за які передбачено відповідальність згідно абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III.

Як зазначалося раніше, згідно абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4.25. Так, у цій справі при здійсненні обчислення встановлених за результатом проведеної перевірки показників перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, судом встановлено, що такі показники перевищені по осі №3 згідно довідки №034900 від 10.11.2020 року. Однак, для застосування штрафу у розмірі, визначеному абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, показники навантаження на осі у тонах мають сягати від 17,6 т до 19,2 т, тобто перевищення має становити від 1,6 т до 3,2 т. Натомість, таке перевищення зафіксовано у розмірі 1,55 т, що становить 9,7% (із заокругленням), за що передбачено відповідальність абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, згідно якого за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

4.26. Дійсно, при перевірці не було надано передбаченого статтею 48 Закону №2344-III відповідного дозволу, що фактично не заперечується представником позивача та підтверджується матеріалами перевірки.

4.27. Однак, суд не погоджується з висновками відповідача про допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, що виразилось у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, за що до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф згідно абзацу 15 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

4.28. Відтак, прийнята відповідачем оскаржувана у цій справі постанова є необґрунтованою в частині визначення відповідальності позивача за встановленні порушення, а тому така є неправомірною та підлягає скасуванню.

4.29. У свою чергу, суд критично оцінює доводи представника позивача щодо відсутності доказів правильності визначення показників зважування причепу марки HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме в оформлених посадовими особами відповідача документах відсутні відомості, що фіксують показники ваги саме в момент зважування причепа марки HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 , зокрема квитанції із зазначенням державного номерного знаку та назви відповідного причепа, а також невідома модель ваги й дата повірки, суд зазначає наступне.

4.30. Так, у довідці №034900 від 10.11.2020 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю зазначені дані як про автомобіль Mersedes-Benz, модель Actros 2535, д.н.з. НОМЕР_1 , так і про причеп марки HOFFMANN модель NH3A21, д.н.з. НОМЕР_2 . Тип транспортного засобу визначено за №16 та його зображено схематично, що конструкційно відповідає автомобілю з причепом (а.с. 34). Вимірювальна ж техніка, якою проводилося зважування, є сертифікованою, що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - Ваги пересувної автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGHT №34-00/2032, яке чинне до 06.08.2021 року та сертифікатом № РТ-042/2020 від 21.08.2020 року про відповідність пересувного пункту габаритно-вагового контролю філії «Рівненська ДЕД» критеріям оцінювання вимірювальних можливостей (а.с. 39-40).

4.31. Окрім цього, у ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про не підтвердження повноважень посадовими особами відповідача при здійсненні габаритно-вагового контролю з огляду на відсутність будь-яких заперечень щодо оформлених за його результатами документів з боку водія ОСОБА_2 , а тому суд відхиляє аргументи позивача в цій частині.

4.32. Стосовно доводів представника позивача про недотримання посадовими особами управління Укртрансбезпеки вимог Порядку №879 в частині не заборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру (тобто про порушення пунктів 21, 22 Порядку №879), то суд зазначає, що така бездіяльність суб`єкта владних повноважень не оскаржується позивачем згідно змісту заявлених позовних вимог.

4.43. При цьому суд зазначає, що таке затримання є лише можливим наслідком порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, і відсутність такого затримання не може свідчити про відсутність самого порушення Закону №2344-III.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Аналізуючи зазначене вище у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №199777СЕ від 30.12.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

5.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

5.3. Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

5.4. Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.

5.5. При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

5.6. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

5.7. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а відповідно до частини третьої цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 06.01.2021 року (а.с. 10).

6.3. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

6.4. Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

6.5. Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6.6. При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а згідно частини 7 цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6.7. Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

6.8. Відповідно до положень статті 139 КАС України представником позивача у поданому до суду позові зазначено, що орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката складає 10000,00 грн., розрахунок та докази понесених витрат будуть надані під час розгляду справи.

6.9. 27.01.2021 року до суду надійшло клопотання адвоката Заставного Юрія Івановича (представника позивача) про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6030,15 грн.

6.10. Однак, суд звертає увагу на те, що у відповідності до частини 9 статті 79 КАС України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

6.11. Суд встановлено, що адвокатом Заставним Ю.І. клопотання про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу подано до суду без доказів його надіслання (надання) іншим учасникам справи.

6.12. При цьому, суд вважає, що не надіслання вказаного клопотання іншим учасникам справи, а саме відповідачу, унеможливлює подачу ним клопотання щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, на яке він має виключне право.

6.13. Відтак, суд не бере до уваги відповідні докази та відповідно не здійснює на їх основі розподіл витрат на професійну правничу допомогу

6.14. При цьому, суд роз`яснює, що у позивача відповідно до частини 7 статті 139 КАС України наявне право протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу для здійснення їх розподілу з обов`язком дотриманням вимог частини 9 статті 79 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті №199777СЕ від 30.12.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №0.0. судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (58023, м. Чернівці, вул. Богдана Хмельницького, 64-А, ).

Суддя О.В. Анісімов