Справа № 380/7776/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7776/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю:

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

позивач ОСОБА_1 ,

від відповідача Логвінов В.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 . відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення розрахунку при звільненні в запас Збройних Сил України невиплату позивачу у день виключення зі списків військової частини (19.07.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу різницю грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 13827,46 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2019 по день повної виплати компенсації.

Заявлені вимоги обґрунтовані такими обставинами. ОСОБА_1 до 19.07.2019 проходив військову службу у Внутрішніх військах МВС України Національній гвардії України. Як вказує позивач, на час прийняття наказу про виключення його із списків особового складу частини, відповідач протиправно не провів з ним усі необхідні розрахунки щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. Розмір відповідної компенсації, яка підлягає до виплати становить 46967,87 грн., що підтверджується листом-довідкою від 22.08.2019 №50/02/27/3-1120. Проте нехтуючи вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №178, якою затверджено порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за неотримане речове майно та керуючись вимогами розпорядження Командувача Національної Гвардії України від 23.10.2019 №27/27/3-7676, відповідач протиправно, на переконання ОСОБА_1 провів перерахунок коштів за неотримане речове майно позивача на суму яка становить 33140,41 грн. та була перерахована 30.03.2020. Зважаючи, що на день звільнення в запас Збройних Сил України і по даний час з ОСОБА_1 не проведено повного розрахунку компенсації вартості за неотримане речове майно, з мотивів відсутності коштів, позивач вважає таку бездіяльність протиправною.

Крім того ОСОБА_1 вважає, що оскільки грошова компенсація за нетримане речове майно йому не виплачена в день виключення зі списків військової частини, це свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, і тому відповідно до ст. 177 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Ухвалою від 25.09.2020 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Представник ВЧ НОМЕР_1 надав відзив на позов. Зазначає, що ОСОБА_1 звертався до військової частини про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на що йому було надано відповідь від 22.08.2020 №50/02/27/3-1120 із зазначенням суми 46967,87 грн., проте зазначена сума помилкова. Надалі начальником речової служби було видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі Левку від 24.02.2020 №121, у якій зазначено вірну суму 33645,09 грн. Так ВЧ НОМЕР_1 було здійснено виплату компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 33140,41 грн. з урахуванням військового збору (1,5%), який стягується відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ Податкового кодексу України.

Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, то грошову компенсацію за неотримане речове майно ОСОБА_1 виплачено 26.03.2020, натомість до суду останній звернувся через шість місяців, тобто з пропуском місячного строку. Також на думку сторони відповідача, компенсація за неотримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця. З огляду на викладене, заявлені вимоги ОСОБА_1 , на переконання відповідача є такими що не відповідають фактичним обставинам та задоволенню не підлягають.

Ухвалою від 23.11.2020 суд призначив для розгляду справи судове засідання.

ОСОБА_1 надав доповнення до позовної заяви та розрахунок щодо суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Зазначив, що компенсація вартості за неотримане речове майно входить до складу належних звільненому працівнику сум у розумінні КЗпП України. Також позивач вважає, що загальний розмір стягнення з військової частини заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні складає 255 (днів) х 410,77 грн. (середньоденний заробіток) = 104746,35 грн.

Ухвалою від 17.02.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник ВЧ НОМЕР_1 проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав доводи сторін, з`ясував підстави позову і заперечень, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, та, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 з 22.06.2001, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача НОМЕР_2 /арк.спр.8/.

Наказом Начальника ЗТУ НГУ від 16.07.2019 №53 о/с, старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас 19.07.2019 відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я та направлено для взяття на військовий облік до Галицько-Франківського ОРВК м. Львів.

Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) №156 від 19.07.2019, припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

26.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати йому компенсації вартості за нетримане речове майно.

Листом від 22.08.2019 №50/02/27/3-1120 на звернення позивача його повідомили, що за період проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 сума за неотримане речове майно, яке належить до видачі становить 46967,87 грн., заявка на вказану суму направлена у відділ речового забезпечення ЗТУ і при надходженні коштів, такі будуть перераховані за наданими реквізитами.

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриваБанк», 30.03.2020 йому згідно з наказом №70 від 25.03.2020 перераховано компенсацію за речове майно в сумі 33645,09 грн. та з урахуванням відрахування 1,5% військового збору, зараховано 33140,41 грн.

Вважаючи, що йому протиправно не доплачено 13827,46 грн. компенсації вартості за неотримане речове майно, а також що він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку в сумі 104746,35 грн., ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, з приводу яких виник спір, регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 вказаного Закону продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Таким чином, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби ( пункт 3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5).

З сукупного аналізу викладених норм слід виснувати, що основним документом, який підтверджує суму компенсації за неотримане речове майно належну до виплати є довідка про його вартість видана речовою службою.

Судом з листа-повідомлення від 22.08.2019 №50/02/27/3-1120 встановлено, що належна до виплати позивачу сума становить 46967,87 грн.

Водночас відповідач наголошує, що вищевказана сума зазначена помилково та просить повідомлення вважати таким, що не відповідає дійсності.

Суд бере до уваги покликання відповідача та зазначає, що сам по собі лист-повідомлення не може бути належним та достовірним доказом із якого слід обраховувати суму належну до виплати, оскільки довідка-розрахунок вартості речового майна на вказану суму не видана.

Натомість відповідачем долучено Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 №25, видану речовою службою ВЧ 3002 01.11.2019 /арк.спр. 67/. Відповідно до якої, ВСЬОГО: вартість речового майна що належить до видачі ОСОБА_1 без урахування компенсації ПДФО 18%, становить 45005,87 грн. з якої позивачу було нараховано без відрахування 1,5% військового збору 33645,09 грн. та зараховано 33140,41 грн.

Позивача виключено із списків військової частини 19.07.2019 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу видана на підставі закупівельної вартості такого майна станом на січень 2019 року, на виконання вимог Порядку №178 (телеграма №248 від 08.01.2019 НР. 27/27/3-118) /арк.спр. 68/.

Суд зазначає, що нормами Порядку №178 не передбачено право відповідача проводити повторний перерахунок вартості речового майна, що належить до видачі після проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Враховуючи викладене, з позиції суду, недоплачена частина компенсації за неотримане речове майно складає 11360,78 грн. (45005,87 грн. 33645,09 грн. = 11360,78 грн.) та підлягає виплаті на користь позивача.

Суд також бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, згідно з якою правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 104746,35 грн., то в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову з огляду на таке.

Право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, вимога в цій частині, на переконання суду, є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки рішення суду законної сили не набрало, виплату недоплаченої різниці ще не проведено, а отже остаточний розрахунок при звільненні ще не здійснено.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про задоволення позову частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення розрахунку та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання відповідача виплатити позивачу різницю грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 11360,78 грн.

У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Оскільки позивач, відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сторін стягувати не слід.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльності щодо Військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України непроведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) різницю грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 11360 (одинадцять тисяч триста шістдесят) грн. 78 коп.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати з сторін не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.05.2021.

Суддя Кравців О.Р.