Справа № 160/7835/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
19 січня 2021 року Справа №160/7835/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву представника Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №160/7835/20 за позовною заявою Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з юридичних осіб, зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, -
10.07.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович (далі АБ Бивалін Олександр Вікторович, позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
При цьому, розподіл витрат на правничу допомогу при ухваленні рішення не здійснювався, оскільки у позовній заяві позивачем було лише викладено заяву про намір надання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу для їх подальшого розподілу, проте самих доказів на підтвердження таких витрат надано не було.
В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що до закінчення судових дебатів під час розгляду судом адміністративної справи №160/7835/20 представником позивача подано передбачену ч.3 ст.143 КАС України заяву про те, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані після ухвалення судом рішення по суті позовних вимог, тому на виконання наведеного представник позивача подає відповідні докази, а саме: додаткову угоду №1 до договору №20/06/2020 про надання правової (правничої) допомоги від 20.06.2020р. від 20.06.2020р., акт приймання-передачі послуг до договору №20/06/2020 про надання правової (правничої) допомоги від 20.06.2020р. від 30.12.2020р. на загальну суму 8000,00грн. із зазначенням детального опису наданих послуг. Крім того, представником позивача зауважено, що, з урахуванням положень п.1 ч.3 ст.134 КАС України, дослідженню підлягають докази надання послуг, докази визначення вартості цих послуг та докази того, що відповідна вартість оплачена або підлягає оплаті, а отже, в даній справі, позивачем надано такі докази. Таким чином, на переконання позивача, законодавством не вимагається надання доказів фактичної сплати судових витрат, а відшкодуванню підлягають і витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають сплаті стороною. Вказана сума є витратами Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович пов`язаними із розглядом справи №160/7835/20 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, тому слід ухвалити додаткове рішення з питання щодо розподілу цих судових витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року заяву представника Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №160/7835/20 за позовом Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з юридичних осіб, зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації призначено до розгляду в судовому засіданні на 19 січня 2021 року о 16:30год.
14.01.2021р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в яких останній зауважив, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та значенням справи для сторони. Так, між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги №20/06/2020 від 20.06.2020 р., проте про існування цього договору відповідачу стало відомого лише при ознайомленні зі змістом заяви позивача, копію ж самого договору не додано ні до позовної заяви, ні до заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Таким чином, останній не знаходить можливим ознайомитись з істотними умовами договору, що можливо був укладений між позивачем та адвокатом Трофімовим Д.Ю. для надання оцінки взаємозв`язку змісту договору із заявленими витратами на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до акта приймання-передач послуг від 30.12.2020 за договором №20/06/2020 про надання правової допомоги позивачем вказано перелік послуг та кількість витраченого часу адвоката, що, на думку ГУ ДПС у Дніпропетровській області, є занадто завищеним та надмірним, особливо що стосується часу, що витрачений на підготовку та подання адміністративного позову, а також витраченого часу на подання до канцелярії суду процесуальних документів та участь у засіданні, яке було знято з розгляду. Також, відповідач зауважує, що позивачем не наведено детального розрахунку погодинної вартості кожної з послуг адвоката відповідно до Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Дніпропетровської області від 21.03.2018 №17. При цьому, факт оплати послуг адвоката повинен підтверджуватись квитанціями до прибуткового касового ордеру та бути внесений в книгу обліку і доходів самозайнятих осіб, що не було надано для підтвердження фактичності понесених витрат на правову допомогу.
Представник позивача у судове засідання 19 січня 2021 року не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник відповідача в судове засідання 19 січня 2021 року також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, натомість, 19.01.2021 року на електронну пошту суду надав клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на епідеміологічну ситуацію в країні, викликану у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
З огляду на приписи ч.3 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви; додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; у разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи; неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд розглянув заяву представника позивача в порядку письмового провадження.
Вирішуючи заяву представника позивача про розподіл між сторонами судових витрат, суд зважає на таке.
Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Приписами частини 3 статті 143 КАС України передбачено, що у разі якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст.143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що у справі, що розглядається, має місце випадок, передбачений ч.3 ст.143 КАС України, відповідно за результатами розгляду заяви представника позивача суд має вирішити чи наявні у даному випадку підстави для ухвалення додаткового рішення.
Так, ч.1 ст.252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
При цьому, до ухвалення судом вищевказаного рішення, у власній позовній заяві представником позивача було зазначено, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду відповідно до ч.7 ст.139 КАС України.
У зв`язку із цим 05.01.2021 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань цього суб`єкта владних повноважень судових витрат, пов`язаних із розглядом справи №160/7835/20 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді (витрати на професійну правничу допомогу) в розмірі 9000 грн. (дев`ять тисяч гривень), з яких: 8000 грн. (вісім тисяч гривень) - витрати на професійну правничу допомогу безпосередньо; 1000 грн. (одна тисяча гривень) - грошова винагорода Бюро за ухвалення судом 1-ої інстанції судового рішення у справі №160/7835/20 на користь Адвокатського Бюро "БИВАЛІН ОЛЕКСАНДР ВІКТОРОВИЧ., до якої долучено копії додаткової угоди №1 до договору №20/06/2020 про надання правової (правничої) допомоги від 20.06.2020р. від 20.06.2020р. та акту приймання-передачі послуг до договору №20/06/2020 про надання правової (правничої) допомоги від 20.06.2020р. від 30.12.2020р. на загальну суму 8000,00грн. із зазначенням детального опису наданих послуг.
З наданих представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу доказів встановлено, що 20.06.2020р. між позивачем (Клієнт) та Адвокатським бюро Трофімов Дмитро Юрійович» укладено договір №20/06/2020 про надання правової (правничої) допомоги, а 20.06.2020р. укладено додаткову угоду № 1 від 20.06.2020 р. до цього договору.
Пунктом 5.1. Договору встановлено, що розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремими Додатковими угодами, які є невід`ємною частиною цього Договору. Такі додаткові угоди можуть бути викладені у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.
Пунктом 5.5. Договору передбачено, що сторони погоджуються з тим, що клієнтом сплачується на користь бюро грошова винагорода за успішне вирішення справи клієнта у суді першої, апеляційної, касаційної інстанції (т.зв. «гонорар успіху»). Розмір такої винагороди визначається додатковою угодою. Така додаткова угода (додаткові угоди) є невід`ємною частиною цього договору.
В свою чергу, п.1 Додаткової угоди №1 від 20.06.2020 до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 20/06/2020 від 20 червня 2020 року передбачено, зокрема, що сторони погодили орієнтовний перелік послуг з правової допомоги Бюро, їх вартість, та порядок оплати.
Також п.2 та абз. 1 п. 3 Додаткової угоди №1 від 20.06.2020 до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 20/06/2020 від 20 червня 2020 року встановлено, що оплата вартості юридичних послуг (правової допомоги) здійснюється клієнтом після набрання рішенням суду законної сили, протягом десяти днів. Оплата грошової винагороди в разі вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції здійснюється клієнтом після набрання рішенням суду законної сили, протягом десяти днів. Вирішення спору на користь клієнта вважається як часткове так і повне задоволення позовних вимог.
Після винесення судового рішення у справі 160/7835/20, Адвокатським бюро Трофімов Дмитро Юрійович та клієнтом підписано акт приймання-передачі послуг за Договором про надання правової (професійної правничої) допомоги № 20/06/2020 від 20 червня 2020 року, відповідно до якого:
- представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (подання заяви про розгляд клопотання про витребування доказів в письмову провадженні) - вартість 500 грн.; кількість годин 1; дата виконання 06.10.2020 р.;
- представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції - вартість 1000 грн.; кількість годин 1; дата виконання 28.10.2020 р.;
- представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (судове засідання судом знято з розгляду в зв`язку з находженням судді у відпустці) - вартість 500 грн.; кількість годин 1; дата виконання 25.11.2020 р.;
- представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції в судовому засіданні - вартість 1000 грн.; кількість годин 1; дата виконання 29.12.2020 р.;
а всього на загальну суму 8000,00грн., 28 годин.
Зважаючи на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00грн. з яких: 8000 грн. (вісім тисяч гривень) - витрати на професійну правничу допомогу безпосередньо; 1000 грн. (одна тисяча гривень) - грошова винагорода Бюро за ухвалення судом 1-ої інстанції судового рішення у справі №160/7835/20.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Так у заперечення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, наданих до суду 14.01.2021р., відповідач зауважив, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та значенням справи для сторони, оскільки відповідно до акта приймання-передачі послуг від 30.12.2020 за договором №20/06/2020 про надання правової допомоги позивачем вказано перелік послуг та кількість витраченого часу адвоката є занадто завищеним та надмірним, особливо що стосується часу, витраченого на підготовку та подання адміністративного позову, а також витраченого часу на подання до канцелярії суду процесуальних документів та участь у засіданні, яке було знято з розгляду.
Так, судом встановлено, що до матеріалів позовної заяви, які були надані представником позивача, було долучено лише один адвокатський запит за вих. №1/20/06/2020 від 20.06.2020р., складений представником позивача адвокатом Трофімовим Д.Ю., а дана справа є нескладною у правовому розумінні, не містить невеликий обсяг доказів та не має значного публічного інтересу.
Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Витрати на правову допомогу повинні бути співмірними. Гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час та уміння.
Крім того, витрати на представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (судове засідання судом знято з розгляду в зв`язку з находженням судді у відпустці) - вартість 500 грн.; кількість годин 1; дата виконання 25.11.2020 р. взагалі є необґрунтованими, оскільки відповідно до довідки секретаря судового засідання Молоданова М.Ю. від 25 листопада 2020 року №557 справа №160/7835/20 знята з розгляду 25 листопада 2020 року у зв`язку із наданням судді Туровій О.М. з 24.11.2020р. по 25.11.2020р., включно, днів відпочинку, тобто судове засідання 25.11.2020 року взагалі не відбулось, про що сторони, в тому числі і представник позивача були повідомлені заздалегідь у телефонному режимі.
Таким чином, доводи відповідача про завищення позивачем розміру цих витрат є частково обґрунтованими.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що підтвердженими належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами є витрати позивача на професійну правничу допомогу саме у сумі 4500,00грн. При цьому, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання цих робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Щодо «гонорару успіху» у розмірі 1000,00 грн., передбаченого сторонами як у Договорі про надання правової (професійної правничої) допомоги № 20/06/2020 від « 20» червня 2020 року, так і в Додатковій угоді №1 від 20.06.2020 до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 20/06/2020 від « 20» червня 2020 року, суд зазначає наступне.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»
Разом з цим, у цій справі, на відміну від справи №904/4507/18, спір є нескладним, позов є немайнового характеру, чим, на думку суду, не обґрунтовуються додаткові домовленості стосовно розміру гонорару, понесення додаткових витрат на гонорар адвоката у зв`язку із досягненням мети представництва.
Враховуючи викладене, оскільки узгодженість «гонорару успіху» становить обов`язковий характер лише для клієнта та адвоката, ці витрати не пов`язані безпосередньо із представництвом та наданням послуг адвоката, з огляду на те, що даний спір є нескладним та не містить вимог майнового характеру, чим не обґрунтовується понесення клієнтом додаткових витрат на оплату «гонорару успіху», суд з урахуванням обставин у цій справі вважає вимоги про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача такими, що задоволенню не підлягають.
Як уже зазначалось вище, при розгляді даної справи суд, оцінивши судові та інші витрати, понесені позивачем, їх обґрунтованість та розумність, дійшов висновку, що підтвердженими належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами є витрати позивача на професійну правничу допомогу саме у сумі 4500,00грн.
Варто зазначити, що статтею 27 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 р., кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва.
Варто зазначити, що поняття «гонорар успіху» не закріплене на законодавчому рівні. При цьому, як убачається з Правил адвокатської етики, адвокат зобов`язаний приділяти розумно необхідну увагу для успішного виконання кожного доручення, незалежно від розміру обумовленого гонорару. Отже, уклавши договір про надання правової допомоги адвокат визначає гонорар, тобто вартість своїх послуг за виконання доручення (надання послуг) і при цьому адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту та успішно здійснити його захист або представництво.
Виходячи з викладеного, судом не встановлено, що такі витрати як «гонорар успіху» були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим у даній справі.
Таке правозастосування випливає з нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу, імплементованої у КАС України з 15 грудня 2017 року, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки належить сплатити
Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат за відсутності факту оплати випливає також із практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява №4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «... хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)».
Таким чином, враховуючи приписи частини сьомої статті 139 КАС України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Отже, твердження відповідача про не підтвердження належними та допустимими доказами заявлених витрат на професійну правничу допомогу, є помилковим.
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, де сформовано висновок про помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги обумовлено час оплати протягом кількох місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.
Також варто зауважити, що питання щодо застосування процесуальних норм права, які регулюють порядок розподілу судових витрат за надану професійну правничу допомогу на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою було предметом дослідження судами різних юрисдикцій.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Крім того, суд доходить висновку, щодо застосування норм права Господарського процесуального кодексу України є необґрунтованими, оскільки у ЦПК, ГПК і КАС України вищеаналізовані процесуальні норми є однаковими за змістом, а отже вищенаведена практика тлумачення судами різних юрисдикцій вказаних норм ЦПК і ГПК України є застосовною до обставин цієї справи.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Таким чином, з огляду на часткову доведеність позивачем розміру фактично понесених витрат на правничу допомогу у сумі 4500,00грн. та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл між сторонами судових витрат та про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, шляхом стягнення з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Медяник Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00грн.
У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00грн., про відшкодування якої просив позивач, слід відмовити у зв`язку із не наданням позивачем належних доказів на їх безпосередню пов`язаність з цією справою, доказів їх співмірності, а також того, що вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 143, 252 КАС України, суд, -
Заяву представника Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі №160/7835/20 задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у справі №160/7835/20 за позовною заявою Адвокатського бюро Бивалін Олександр Вікторович до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з юридичних осіб, зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації наступного змісту.
У стягненні решти судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи додаткове рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст додаткового рішення виготовлено 19.01.2021р.
Суддя: О.М. Турова