Справа № 440/5249/20
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 р. Справа № 440/5249/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) по справі № 440/5249/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обчислення розміру призначеної з 22.06.2020 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі абзацу четвертого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру", як особі яка працює на посадах, що дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про прокуратуру" із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі абзацу четвертого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру", як особі, яка працює на посадах, що дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру" із застосування показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки починаючи з 22.06.2020 з урахуванням фактично сплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 позов задоволено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України , проте на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято, отже позивач не має права на перерахунок пенсії, а тому пенсійний орган відмовляючи у такому перерахунку діяв в межах та у спосіб встановлений чинним законодавством. Також просить врахувати висновки Верховного Суду викладену в постанові від 15.03.2018 по справі № 554/845/17.

Також вважає безпідставними позовні вимоги щодо виплати перерахованої пенсії без обмеження граничним розміром та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що ним заявлено позовні вимоги про нарахування та виплату пенсії за вислугу років на підставі абз 4 ч.15 ст.86 Закону України " Про прокуратуру", проте апелянт обґрунтовує свою позицію щодо відсутності підстав для проведення перерахунку пенсії, отже наведене скаржником доводи не стосуються предмета та суті спору, а також змісту оскаржуваного рішення.

На підставі п. 3 ч. 1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, з 05.04.2005 до 22.07.2020 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

22.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на інший вид пенсії за Законом України «Про прокуратуру» (а.с. 35).

22.07.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Пенсія розрахована із застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для розрахунку пенсії за 2014 - 2016 роки, що підтверджується витягом з підсистеми призначення та виплати пенсії (а.с. 28-34).

На звернення позивача від 01.09.2020 до пенсійного органу щодо правильності обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної працівників України за 2014 - 2016 роки, 09.09.2020 відповідач листом повідомив ОСОБА_1 , що чинним законодавством не передбачено застосування нового показника середньої заробітної плати при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, а отже обрахунок пенсії здійснено пенсійним органом правомірно. (а.с. 13, 17-18).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах відбулося не переведення позивача з одного виду пенсії на інший, а призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а тому відповідач мав застосовувати показники середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначені за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто, за 2017-2019 роки.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Відповідно до статті 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років не входить до правового регулювання цього Закону, а регулюється Законом № 1697-VII і є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач використав право на призначення пенсії відповідно до Закону №1697-VII вперше, та перейшов з одного виду пенсії на інший.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Тобто, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 05.07. 2018 року (справа №565/645/17).

Водночас, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону №1058-ІV, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1697-VII у червні 2020 року позивач звернувся вперше.

Відповідно до абз. 4 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Судом встановлено, що 22.06.2020 позивач вперше звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час подання заяви та призначення пенсії, ОСОБА_1 продовжував працювати в органах прокуратури та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що розмір пенсії позивача мав обчислюватись виходячи із середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2017-2019 роки.

Доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» колегія суддів вважає помилковими, оскільки предметом спору є правильність обчислення пенсії при її призначенні, а не перерахунку.

Доводи скаржника про необґрунтованість позову в частині виплати пенсії без обмеження граничним розміром та встановлення судового контролю колегія суддів відхиляє, оскільки таких позовних вимог ОСОБА_1 не заявлялось та судом першої інстанції не вирішувалось.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, апелянт, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій та прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 440/5249/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій