Справа № 440/146/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 р. Справа № 440/146/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 15.02.21 по справі № 440/146/21

за позовом ОСОБА_1

до Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" , Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області"

про визнання дій та бездіяльності протиправними,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Медичної ( військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» ( далі М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл.», відповідач- 1), Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області (далі ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл., відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не вжиття заходів реагування по обставинах, викладених у його зверненні від 25.12.2020;

- визнати протиправною бездіяльність ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо неналежного розгляду його звернення від 25.12.2020;

- визнати протиправною бездіяльність ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинах, викладених у його зверненні від 25.12.2020;

- визнати протиправною бездіяльність ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі його звернення від 25.12.202, до повноважень якої входить вирішення викладених питань у звернені згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР ( далі Закон № 393/96);

- визнати протиправними дії ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо повернення його звернення від 25.12.2020 разом з додатками без вжиття заходів реагування;

- зобов`язати М (ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." повторно розглянути його звернення від 25.12.2020 за наявними медичними матеріалами та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." повторно розглянути його звернення від 25.12.2020 за наявними медичними матеріалами та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати М (ВЛ) К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." направити його матеріали для встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням службових обов`язків, як колишньому працівникові міліції, якому заподіяно ушкодження здоров`я під час прийняття участі в Антитерористичній операції на сході України і подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." направити його матеріали для встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням службових обов`язків, як колишньому працівникові міліції, якому заподіяно ушкодження здоров`я під час прийняття участі в Антитерористичній операції на сході України і подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії та бездіяльність ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо неналежного розгляду заяви, не вжиття відповідних заходів реагування по обставинах, викладених у заяві ОСОБА_1 від 25.12.2020 (вх. №33/37-К-101 від 30.12.2020) та повернення заяви ОСОБА_1 від 25.12.2020 разом з додатками без вжиття заходів реагування.

Зобов`язано ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2020 (вх. №33/37-К-101 від 30.12.2020), з урахуванням доданих до неї медичних матеріалів та вжити заходів реагування, з урахуванням висновків суду та встановлених обставин.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі КЗПЛ), які мають суттєве значення для справи. Вказав, що на його заяву від 25.12.2020 щодо ініціювання встановлення та визначення йому ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках, як колишньому працівнику міліції, якому заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням службових обов`язків під час прийняття участі в АТО, ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." листом від 04.01.2021 вих.№К-101 протиправно повідомлено, що його заява та медична документація не можуть бути надіслані за належністю до МСЕК для вирішення питання по суті, у зв`язку з відсутністю інформації по травмуванню за період проходження служби. Наголосив, що факт отримання ним поранення ( ЗЧМТ (контузії головного мозку), металевий об`єкт (осколок) в підшкірних відділах лівої лобної області) 18.02.2015 в ході виведення сил з м. Дебальцеве Донецької обл. в с. Логвіново Донецької обл. при обстрілі колони, яка рухалася до м. Артемівськ Донецької обл. підтверджується наявними у нього документами та свідчить про те, що таке поранення отримано ним внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Зазначив, що до правовідносин стосовно встановлення причинного зв`язку отримання ним поранення підтягаються застосуванню приписи Положення про військову експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 ( далі Положення № 402). Зауважив, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях суперечить нормам міжнародного права та є незаконною, а будь-який, у зв`язку з такою діяльністю є недійсним і не створює жодних правових наслідків, що не було враховано судом першої інстанції. Вказав, що наявні підстави для встановлення судового контролю.

16.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 440/146/21.

29.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 095487 /а.с. 25/, а також учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 /а.с. 26/.

Позивач проходив службу в органах УМВС України в Полтавській області, що не заперечується сторонами у справі.

Під час проходження служби в УМВС України в Полтавській області згідно з посвідченням про відрядження від 20.01.2015 №274 ОСОБА_1 відряджався в Донецьку область на територію проведення АТО строком з 20.01.2015 по 21.02.2015

Фактичне перебування ОСОБА_1 у службовому відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької області у період з 20.01.2015 по 21.02.2015 підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданою Краматорським міськвідділом ГУМВС України в Донецькій обл. від 20.02.2015 №1/4437.

06.11.2015 капітана міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно з послужним списком наказом УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 №625 о/с "По особовому складу" відповідно до п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII ( далі Закон № 580) та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Кабінетом Міністрів Української Радянської Соціалістичної Республіки (Кабінет Міністрів УРСР) від 29.07.1991 № 114 ( далі Положення № 114)

02.02.2018 ОСОБА_2 звернувся через урядову гарячу лінію до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській обл. ОСОБА_3 із зверненням, у якому, серед іншого, повідомив, що з 20.01.2015 по 21.02.2015 він перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучалися та брали участь у антитерористичній операції на території Донецької області згідно наказу УМВС України в Полтавській області від 16.02.2015 №17 о/с. 18.02.2015 під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області виник обстріл колони, яка рухалась до м. Артемівськ Донецької області, під час якого він отримав поранення у вигляді ЗЧМТ (контузії головного мозку), залишився металевий об`єкт (осколок) в підшкірних відділах лівої лобної області. Зазначив, що разом з ним з Полтавщини також отримав травми та поранення колега по службі ОСОБА_4 та обставини справи можуть підтвердити й інші колеги, які були разом з позивачем у відрядженні.

До свого звернення заявник додав копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 20.02.2015 №1/4437, копію посвідчення про відрядження №274, копію відмітки у відрядженні, копію виписного епікризу №1009, копію виписного епікризу №1798, копію магнітно-резонансної томографії.

30.03.2018 УМВС України в Полтавській області листом №6416/3х повідомлено позивача, що відповідно до листа ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" відомості про його поранення у вигляді ЗЧМТ відсутні та відсутня будь-яка інформація щодо проходження лікування з приводу отримання поранення під час виконання службових обов`язків з зоні АТО в період з 21.01.2015 по теперішній час, а відтак відсутні підстави щодо проведення службового розслідування у відповідності до вимог наказу МВС від 07.12.2002 №1346. Проінформовано, що відносно осіб, які отримали травми різного ступеня тяжкості під час обстрілу м. Дебальцеве Донецької області та перебувають на обліку в УКЗ ГУНП було проведено службові розслідування, в тому числі і відносно колишнього працівника поліції ОСОБА_4 у 2015 році.

Позивач, не погодившись з такою відповіддю відповідача, звернувся до суду з позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ДУ « ТМО МВС України по Полтавській обл.» щодо неналежного розгляду заяви позивача, невжиття заходів реагування, зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за наявними медичними матеріалами та вжиття заходів реагування, з урахуванням висновків суду та відсутності підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а позивач фактично оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині відмови задоволення позовних вимог щодо:

- визнання протиправною бездіяльності М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не вжиття заходів реагування по обставинах, викладених у його зверненні від 25.12.2020;

- зобов`язання М (ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." повторно розглянути його звернення від 25.12.2020 за наявними медичними матеріалами та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язання М (ВЛ) К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." направити його матеріали для встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням службових обов`язків, як колишньому працівникові міліції, якому заподіяно ушкодження здоров`я під час прийняття участі в Антитерористичній операції на сході України і подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення;

- визнання протиправною бездіяльності ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі його звернення від 25.12.202, до повноважень якої входить вирішення викладених питань у звернені згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР ( далі Закон № 393/96);

- зобов`язання ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." направити його матеріали для встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням службових обов`язків, як колишньому працівникові міліції, якому заподіяно ушкодження здоров`я під час прийняття участі в Антитерористичній операції на сході України і подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення та

- зобов`язання ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіряючи на відповідність ч.2 ст.2 КАС України дії відповідачів колегія суддів виходить з наступного.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності М(ВЛ)К ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не вжиття заходів реагування по обставинах, викладених у його зверненні від 25.12.2020 та зобов`язання повторно розглянути його звернення від 25.12.2020 за наявними медичними матеріалами та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення колегія суддів зазначає.

Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 28.04.2017 № 559/30427 ( далі Положення МВС № 285), яке визначає організацію діяльності медичних (військово-лікарських) комісій МВС щодо проведення лікарської та військово-лікарської експертизи ( п.1 Положення МВС України № 285).

Відповідно до п.2 Розділу І Положення медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) - спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України (далі - НГУ) для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.

За приписами абз. 2 п.3 Розділу ІІ Положення МВС України № 285 ВЛК ДУ ТМО функціонують на базі відповідних закладів охорони здоров`я МВС та в адміністративному порядку підпорядковуються відповідній ДУ ТМО.

Наказом МВС України від 07.11.2015 №1443 (у редакції наказу МВС України від 02.03.2020 №206) затверджено положення про Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» ( далі Положення МВС України №1443).

Відповідно до п.1 Положення МВС України №1443 Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області» (далі ТМО) є самостійним державним багатопрофільним закладом охорони здоров`я, який об`єднує

в собі лікувально-профілактичні та інші заклади, що здійснюють на основі ліцензії медичне забезпечення осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС (далі ЗОЗ МВС).

Пунктом 4 Положення МВС України №1443 визначено, що структура та штатний розпис ТМО затверджуються Міністерством внутрішніх справ України в установленому порядку.

Згідно з п.7 вказаного Положення ТМО має у своєму складі медичну (військово-лікарську) комісію, заклади охорони здоров`я, що не мають статусу юридичної особи:

лікарню (з поліклінікою); центр превентивної медицини; центр психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору.

За наслідком системного аналізу вказаних положень колегія суддів зазначає, що М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл. є спеціальним підрозділом, який утворено у складі ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл.» та не має статусу юридичної особи.

Враховуючи викладені вище правові норми та беручи до уваги те, що М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл.» здійснює свої повноваження від імені «ТМО МВС України по Полтавській обл.» колегія суддів дійшла висновку, що М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл.» не може бути самостійним відповідачем по справі, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог до М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл.

Крім того, заява ОСОБА_1 від 25.12.2020 (вх. №33/37-К-101 від 30.12.2020) була адресована саме начальнику ДУ ТМО і саме останнім надавалася відповідь на вказані заяву листом від 04.01.2021 №К-101, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі його звернення від 25.12.202, до повноважень якої входить вирішення викладених питань у звернені згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону № 393/96 та зобов`язання вчинити відповідні дії колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судовим розглядом ОСОБА_1 звернувся до начальника ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл.» ОСОБА_5 із заявою про встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, як колишньому працівнику міліції, травми під час виконання службових обов`язків в зоні АТО згідно з актами за формою Н-2, Н-5, висновку експерта №536 та медичної документації.

Відповідно до пп.3 п.3 Розділу І Положення МВС України № 285 основними завданнями ВЛК є визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - колишні особи рядового й начальницького складу).

Пунктом 1 Розділу ІІ Положення МВС України № 285 лікарська та військово-лікарська експертиза проводиться штатними та позаштатними ВЛК.

За приписами пп., 1, 2, п. 16 Розділу ІІ вказаного Положення до функцій штатних ВЛК належать організація та проведення лікарської і військово-лікарської експертизи, контроль за її проведенням в підпорядкованих ВЛК, надання їм у разі необхідності методичної і практичної допомоги;

розгляд звернень, заяв і скарг кандидатів до служби у поліції, поліцейських, кандидатів на військову службу, військовослужбовців, колишніх поліцейських, колишніх осіб рядового й начальницького складу і колишніх військовослужбовців з питань лікарської і військово-лікарської експертизи, аналіз та узагальнення результатів цієї роботи;

Згідно з пп. 3 п.17 штатні ВЛК мають право направляти осіб, які проходять лікарську або військово-лікарську експертизу, на стаціонарне обстеження до закладів охорони здоров`я МВС або до лікувально-профілактичних установ інших міністерств і відомств (за їх згодою) з метою проведення необхідного обстеження чи діагностики.

Пунктом 4 Розділу ІІ Положення МВС України №1443 визначено, що до основних завдань ТМО належить проведення медичною (військово-лікарською) комісією лікарської

та військово-лікарської експертиз.

Пунктами 5-6 Розділу ІІІ Положення МВС України №1443 встановлено, що до функцій ТМО належить визначення потреби в медико-соціальній експертизі та дотримання порядку направлення на медико-соціальну експертну комісію осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування в ЗОЗ МВС.

Питання проведення медико-соціальної експертизи визначено Положеннями про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2009 № 1317 (далі Постанова №1317).

Відповідно до абз.2 п.3 Постанови КМУ № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

За приписами пп.1 п.11 Постанови КМУ №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

За наслідком системного аналізу вказаних правових положень колегія суддів зазначає, що військово-лікарська комісія направляє матеріали на проведення медико-соціальної експертизи у разі встановлення для цього потреби, а міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, у випадку встановлення зв`язку ушкодження здоров`я з виконанням ними трудових обов`язків.

З огляду на викладене та враховуючи, що повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 25.12.2020 за наявними медичними матеріалами та вжиття заходів реагування, з урахуванням висновків суду та встановлених обставин ДУ «ТМО МВС України по Полтавській обл. на виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції ще не проведено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі його звернення від 25.12.202, до повноважень якої входить вирішення викладених питань у звернені згідно вимог п. 3 ст. 7 Закону № 393/96 та зобов`язання вчинити відповідні дії, задоволенню не підлягають як передчасні.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст.6, ст.13 КЗПЛ колегія суддів відхиляє, оскільки ним не наведено жодних фактичних обставин справ на підтвердження вказаного факту. Крім того, положення вказаних статей ґарантують кожному право подати до суду будь-який позов щодо його прав і обов`язків та на їх ефективний захист, якими апелянт скористався.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." листом від 04.01.2021 вих.№К-101 протиправно повідомлено, що його заява та медична документація не можуть бути надіслані за належністю до МСЕК для вирішення питання по суті, у зв`язку з відсутністю інформації по травмуванню за період проходження служби колегія суддів визнає слушними, однак зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та бездіяльності ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." щодо неналежного розгляду його заяви від 25.12.2020, не вжиття відповідних заходів реагування по обставинах, викладених у ній, її повернення заяви разом з додатками без вжиття заходів реагування та зобов`язанння повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2020 (вх. №33/37-К-101 від 30.12.2020), з урахуванням доданих до неї медичних матеріалів та вжити заходів реагування, з урахуванням висновків суду та встановлених обставин, - судом першої інстанції задоволено.

Твердження позивача про те, що до правовідносин стосовно встановлення причинного зв`язку отримання ним поранення підтягаються застосуванню приписи Положення Положення № 402 за аналогією закону колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки приписи вказаного Положення визначають порядок військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, тоді як ОСОБА_1 є колишнім співробітником поліції, а тому на нього поширюються норми Положення № 285.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки така вимога позивача заявлена на майбутнє, а у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ДУ "ТМО МВС України по Полтавській обл." буде не виконано.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі № 440/146/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін