Справа № 640/18325/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Київ № 640/18325/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправною та скасування вимоги № 127197-17 від 05.07.2018 року,-
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» (далі також - позивач, товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві №127197-17 від 05.07.2018 року про сплату суми податкового боргу в розмірі 258 053,63 грн., з яких 253 968,17 грн. з податку на прибуток та 4085,46 грн. з податку на прибуток іноземних юридичних осіб;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві №127197-177 про опис майна у податкову заставу від 05.07.2018 року.

Адміністративний позов тим, що ГУ ДФС у м. Києві в порушення норм чинного податкового законодавства України не взято до ваги уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік, поданої позивачем до податкового органу 02.03.2018 року в електронній формі, та протиправно здійснено нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік, виключно керуючись звітними податковими деклараціями за 2017 рік, поданими позивачем в податковій та паперовій формах 0.03.2018 року.

В свою чергу, позивачем 07.03.2018 року належним чином сплачено суму з податку на прибуток в розмірі 296 822,00 грн., а також суму штрафу у розмірі 595,00 грн., задекларовані в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік, поданій 02.03.2018 року в електронній формі, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача № НОМЕР_1 в банку АТ «УкрСиббанк» за період з 0.03.2018 року до 12.03.2018 року про сплату 07.03.2018 року податку на прибуток за 2017 рік на суму 297 417,00 грн.

Крім того, позивач не має жодної заборгованості із сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб, оскільки: станом на 31.12.2012 року відсутність такої заборгованості встановлена виїзною плановою перевіркою, що підтверджується відповідним актом; за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивачем належним чином задекларовано та сплачено податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 54 588, 20 грн.; з 01.01.2014 року і до теперішнього часу позивачем не здійснювалося діяльності, яка б вимагала сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

Зокрема, навіть, якщо б встановлена відповідачем заборгованість у розмірі 4 085,46 грн. у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року існувала, на переконання позивача, строк давності за цим зобов`язанням вже закінчився, а тому останній вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені).

Враховуючи зазначене, позивач просить суд податкову вимогу та рішення про опис майна визнати протиправними та скасувати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 12.12.2018 року.

Через канцелярію суду 10.12.2018 року ГУ ДФС у м. Києві подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, оскільки відповідно до інформаційних ресурсів ГУ ДФС У м. Києві ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» 01.03.2018 року надіслано засобами телекомунікаційного зв`язку до ДПІ у Дарницькому районі звітну податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний номер №) додатком РІ (реєстраційний номер №), в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду в сумі 277 004 грн., також товариством на Електронно цифровому носії до ДПІ у Дарницькому районі подано 01.03.2018 року звітну податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний номер №60034), в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду в сумі 277 004 грн.

Так, позивачем зареєстровані дві декларації з податку на прибуток за 2017 рік, які мають статус «звітна».

02.03.2018 року товариством подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний №), в якій задекларовано збільшення податкового зобов`язання звітного періоду, що уточнюється на 19 818 грн. та суму штрафу (3%) 595 грн., які знайшли своє відображення в картці особового рахунку платника.

Так, з відомостей інтегрованої картки платника податку (далі також - ІКП) ГУ ДФС у м. Києві встановлено заборгованість із сплати податку на прибуток, яка виникла внаслідок подання податкової декларації № від 01.03.2018 року ( та не сплати суми самостійно визначеного грошового зобов`язання) та подання податкової декларації з податку на прибуток іноземних юридичних осіб № від 03.03.2014 року, з огляду на що, відповідачем прийнято оскаржувані рішення.

У судове засідання 12.12.2018 року прибули представники сторін.

На підставі частини третьої статті 194 кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Через канцелярію суду 18.12.2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій підтримано позовній вимоги в повному обсязі.

Під час вирішення справи, судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (), яке є відповідачем у справі, з 17.05.2019 року перебуває у стані припинення.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу 30.07.2019 року, номер запису: 1 086626, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про здійснення процесуального правонаступництва шляхом заміни ГУ ДФС у м. Києві на ГУ ДПС у м. Києві, як правонаступника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» 01.03.2018 року сформовано та подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві звітну річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік в електронній формі, якою задекларовано суму з податку на прибуток у розмірі 277 004, 00 грн.

З огляду на відсутність підтвердження про отримання податкової декларації в електронній формі, ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» надіслано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві поштовим зв`язком цю ж саму декларацію у паперовій формі, яку отримано податковим органом 01.03.2018 року згідно із відбитком штемпеля вхідної кореспонденції відповідача на паперовій формі декларації.

Згідно з Квитанціями №1 та №2 від 01.03.2018 року з реєстраційним номером №, податковим органом прийнято податку декларацію, подану позивачем в електронній формі.

Таким чином, позивачем подано дві однакові податкові декларації у паперовій та в електронній формі 01.03.2018 року, в яких задекларовано суму з податку на прибуток за 2017 рік у розмірі 277 004, 00 грн.

У зв`язку із виявленою помилкою у поданій звітній річній податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, позивачем подано до ДПІ у Дарницькому районі міста Києва уточнюючу річну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік в електронній формі, якою задекларовано суму з податку на прибуток у розмірі 296 822,00 грн., а також визначено суму штрафу (рядок 30 уточненої декларації) у розмірі 595, 00 грн. Зазначену уточнюючу декларацію прийнято податковим органом 02.03.2018 року о 21 год. 47 хв. 00 сек., що підтверджується Квитанцією №2 від 02.03.2018 року з реєстраційним №0.

Задекларовані в уточнюючій податковій декларації суму податку на прибуток та суму штрафу ТОВ «Фінансова компанія «Надія Україні» сплачено 07.03.2018 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача № НОМЕР_1 в банку АТ «УкрСиббанк» за період з 07.03.2018 року до 12.03.2018 року про сплату 07.03.2018 року податку на прибуток за 2017 рік на суму 297 417, 00 грн.

ГУ ДФС у м. Києві сформовано та направлено ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» податкову вимогу від 05.07.2018 року №127197-17 про сплату суми податкового боргу в розмірі 258053, 63 грн., з яких 235968, 17 грн. з податку на прибуток та 4085, 46 грн. з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та прийнято рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» звернулося до Державної фіскальної служби України із скаргою від 02.08.2018 року №32 (вх. ДФС від 06.08.2018 року №49324/6) про скасування податкової вимоги від 05.07.2018 року №127197-17 та рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням ДФС України від 04.10.2018 року №/6/99-99-17-05-15 скаргу товариства залишено без задоволення з наступних підстав.

В картці особового рахунку платника податків з податку на прибуток фінансових установ проведено нарахування податку на прибуток у сумі 554 008,00 грн.

За даними ІТС «Податковий блок» станом на 02.10.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» залишається непогашеним податковий борг з податку на прибуток фінансових установ, включаючи філіал аналогічних організацій, розташованих на території України у сумі 253 968,17 грн.

Крім того, в ІКП товариства обліковується податковий борг з податку і прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн., який виник в результаті несплати у повному обсязі податкових зобов`язань, відповідно до поданої платником податків декларації з податку на прибуток від 03.03.2018 року (реєстраційний № ).

Враховуючи наявність за інформаційними даними ІТС «Податковий блок» податкового боргу з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн, податку на прибуток фінансових установ, включаючи філіали аналогічних організацій, розташованих на території України у сумі 253 968,17 грн. та керуючись положеннями Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну від 30.06.2017 № 610, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770, ГУ ДФС у м. Києві в автоматичному режимі сформовано та направлено ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» зазначену податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи податкову вимогу від 05.07.2018 року №127197-17 та рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що призводять до подвійного оподаткування позивача, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Щодо нарахованого податкового боргу з податку на прибуток у сумі 253968, 17 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 46.2. статті 46 ПК України платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

За змістом абзацу 1 пункту 137.4. статті 137 ПК України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком.

Абзацом 1 пункту 46.5. статті 46 ПК України передбачено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 49.1. статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3. статті 49 ПК країни податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Пунктами 49.8., 49.9 статті 49 ПК України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з абзацом 1 пункту 57.1. статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що останнім календарним днем для подання річної податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік є 01.03.2018 року.

Так, 01.03.2018 року податковим органом зареєстровано отримання двох ідентичних податкових декларацій ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, які подані в паперовій та електронній формі.

В останніх визначено суму з податку на прибуток у розмірі 277 004,00 грн.

Разом з тим, на наступний день, 02.03.2018 року, ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» подано в електронній формі уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік, в якій виправлено самостійно встановлену платником податку помилку у поданій річній звітній декларації від 01.03.2018 року, та визначено податкове зобов`язання у сумі 297 417,00 грн. (яке складається з податку на прибуток у розмірі 296 822,00 грн. та суми штрафу у розмірі 595,00 грн.).

Квитанцією №2 за реєстраційним № підтверджується прийняття уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві 02.03.2018 року.

Зокрема, згідно з випискою АТ «УкрСиббанк» по рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» № НОМЕР_1 з 07.03.2018 року до 12.03.2018 року позивачем 07.03.2018 року (номер документа №118) сплачено податку на прибуток за 2017 рік (код платежу 11021600) у сумі 297 623,21 грн.

Подання позивачем уточнюючої податкової декларації від 02.03.2018 року, її прийняття податковим органом та сплата податку на прибуток із розрахованим самостійно платником податку суми штрафу, відповідачем не заперечується та підтверджується.

Таким чином, в силу статті 50 ПК України позивачем сплачено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток та самостійно розраховано та сплачено штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми податку на прибуток.

В той же час, з долучених сторонами доказів встановлено, що податкову вимогу сформовано на підставі відомостей поданої на електронно-цифровому носії 01.03.2018 року звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік та звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2017 рік (реєстраційний номер 60034), в якій задекларовано податок, нарахований за результатами останнього звітного податкового періоду у сумі 277 004,00 грн., з огляду на що, в картці особового рахунку платника податків з податку на прибуток фінансових установ проведено нарахування податку у сумі 554 008, 00 грн.

Отже, висновується, що податковим органом визначено податкове зобов`язання позивача шляхом додавання суми податку на прибуток, зазначеній в первинній податковій декларації, поданій в електронній формі у розмірі 277 004,00 грн., та суми податку на прибуток, зазначеній позивачем у паперовій формі первинної податкової декларації за 2017 ріку розмірі 277 004,00 грн., що підтверджується витягом з Інтегрованої картки платника податків ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» (рядки №7 та №13).

Суд вважає безпідставним обґрунтування відповідачем правомірності нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за 2017 рік лише з підстави, що обидві декларації від 01.03.2018 року (в електронній та паперовій формах) зареєстровано у статусі «Звітна», оскільки зазначені податкові декларації є ідентичними, про що позивачем також зазначено у скарзі до Державної фіскальної служби України від 02.08.2018 року №32 (вх. ДФС від 06.08.2018 року №49324/6), разом з тим, податковим органом проігноровано та не надано оцінки факту подання позивачем уточнюючої податкової декларації та сплаченої суми за податковим зобов`язанням за 2017 рік, та самостійно обрахованим штрафом.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати правомірною суму податкового боргу у розмірі 253 968,17 грн., визначеного податковою вимогою в частині розрахунку податку на прибуток підприємств за 2017 рік.

Щодо нарахованого податкового боргу з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що податковою декларацією позивача з податку на прибуток іноземних юридичних осіб від 03.03.2014 року, а також податковою декларацією позивача з податку на прибуток підприємств за 2013 рік (уточнююча), поданою 23.12.2014 року, задекларовано податкове зобов`язання зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 54 588,20 грн.

В той же час, зазначена декларація від 03.03.2014 року не містить податкового зобов`язання зі сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 4 085,46 грн.

Оплата податкового зобов`язання належним чином та в повному обсязі у розмірі 54 588,20 грн. підтверджується: платіжним дорученням № 4 від 09.01.2013 р. про сплату податку на прибуток, одержаного нерезидентами за 2-ге півріччя 2012 року на суму 26 077,16 грн.; платіжним дорученням № 431 від 12.07.2013 року про сплату податку на прибуток, одержаного нерезидентами за 1-ше півріччя 2013 року на суму 24 338,69 грн.; платіжним дорученням № 566 від 12.09.2013 року про сплату податку на прибуток, одержаного нерезидентами за 2-ге півріччя 2013 р. на суму 4 172,35 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечується здійснена позивачем оплата на суму 54 588,20 грн., що підтверджується долученою до відзиву Інтегрованою карткою платника податків електронного кабінету платника податків позивача за 2013 рік.

Натомість, відповідачем безпідставно нараховано позивачу податковий борг з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 4 085,46 грн., оскільки декларація від 03.03.2014 pоку, на яку посилається ГУ ДФС у м. Києві у відзиві, не містить податкового зобов`язання на суму 4 085,46 грн., що спростовує твердження останнього.

З огляду на встановлені судом обставини, які не спростовано відповідачем, контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано розраховано суму податкового боргу ТОВ «Фінансова компанія «Надія України» з податку на прибуток підприємств та податку на прибуток іноземних юридичних осіб за 2017 рік.

Згідно з пунктом 88.1. статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пункту 89.1. статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

В свою чергу, існування податкового боргу відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, доказів спростування наданих позивачем відомостей щодо його відсутності, на кшталт відомостей суду не надано.

Враховуючи викладене, підстави для виникнення податкової застави, встановлені статтею 89 ПК України також відсутні.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке, згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так, у пункті 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія Україні» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті наведеного суд зазначає, що податковим органом не доведено правомірність прийнятих 05.07.2018 року податкової вимоги №127197-17 та, як наслідок, рішення від 05.07.2018 року №127197-17 про опис майна у податкову заставу.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 05.11.2018 року №585 за подання позовної заяви позивачем сплачено 3 870, 81 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань співвідповідача Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - правонаступника ліквідованого відповідача у справі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія Україні» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у м. Києві №127197-17 від 05.07.2018 року про сплату суми податкового боргу в розмірі 258 053,63 грн., з яких 253 968,17 грн. з податку на прибуток та 4 085,46 грн. з податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

3. Визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві №127197-177 про опис майна у податкову заставу від 05.07.2018 року.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія Україні» (, адреса: 02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, офіс 702) суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 3 870,81 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят грн. 81 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія Україні» (, адреса: 02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, офіс 702) ;

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Повне судове рішення складено 13.05.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна