Справа № 160/17177/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
представників позивача Стрижак Є.Ю., Мулява О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об`єднання "Спецстальконструкція" до Дніпровський митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийняття митної декларації, -
23 грудня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничого об`єднання «Спецстальконструкція» до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд:
- стягнути судові витрати.
Позовна заява обґрунтована протиправністю дій митного органу при відмові в прийнятті митної декларації. Позивач вказує, що ним було подано митному органу всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (ліцензування та страхування оцінюваного товару, передбачені п.п.7 та 8 не здійснювалося). Крім того, в повідомленні за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом не зазначено конкретний перелік документів та не визначено, які розбіжності в поданих документах декларанту необхідно усунути. Щодо розбіжностей в наданих рахунках-проформах, комерційних рахунках та платіжних документах позивач посилаючись на позицію Верховного Суду у постанові 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19, відповідно до якої розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості. Щодо тверджень про ненадання документів про вартість перевезення виставлених самим перевізником та відсутність відомостей щодо експедиційних витрат позивач зазначає, що ним на підтвердження транспортних витрат декларантом до митної декларації додано: договір з експедитором від 12.11.2020 року №Д-12112020, заявку на перевезення від 12.11.2020 року №З-12112020-5; договір з перевізником від 09.11.2020 року №Д-0911202, довідка про транспортні витрати від 16.11.2020 б/н, позивачем витрати на перевезення у загальному розмірі 3300 грн. включені до митної вартості товару, що підтверджується декларацією митної вартості від 17.11.2020 року. Тому твердження митниці про відсутність відомостей щодо експедиційних витрат не відповідає дійсності. Щодо вказівки відповідача на відсутність в поданих до митного оформлення документах відомостей щодо проведення /не проведення страхового вантажу (а у разі проведення суми витрат на страхування) зазначає, що товар за договором поставки від 28.10.2020 року №735ЭК поставлявся на умовах FCA-Белгород. При цьому, відповідно до правил Інкортемс 2010 умови поставки FCA не містить обов`язкової вимоги щодо страхування товару. В жодних документах пов`язаних з перевезенням з перевезенням товару немає інформації про страхування товару. Відповідно до довідки ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС» від 16.11.2020 року, страхування вантажу не проводилось. Отже, вказівки відповідача на відсутність в поданих до митного оформлення документах відомостей щодо проведення/не проведення страхування вантажу є безпідставними. Крім того, в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, отриманого уповноваженою особою позивача у формі електронного документа не зазначено передбаченої митним законодавством інформації, а саме номер та дату митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
В судове засідання 18 лютого 2021 року представник відповідача не з`явився, про дату, місце та час представник Дніпровської митниці Держмитслужби повідомлений належним чином.
Усною ухвалою суду 18 лютого 2021 року, із занесенням до протоколу судового засідання, було відкладено підготовче судове засідання на 18 березня 2021 року на 09.30 год.
18 березня 2021 року до суду від Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому відповідач вказує, щодо ним у відзиві на позовну заяву митницею не стверджувалось про те, що банківський платіжний документ SWIFT від 30.10.2020 №+F137BDA0201030 не подавався декларантом разом з ЕМД від 17.11.2020 №UA110160/2020/014447. Митницею зазначалось про те, що за умовами зовнішньоекономічного договору специфікації до нього та рахунку передбачено можливість зміни вартості товару в односторонньому порядку у разі прострочення оплати. З урахуванням того, що рахунок на оплату виставлено 28.10.2020 у митниці наявні обґрунтовані сумніви що ціна за товар була змінена як це передбачено умовами договору. Проте, декларантом не надано до митного оформлення документів на підтвердження оплати зміненої ціни за порушення строків оплати. Щодо товарно-експедиційних витрат митниця зазначає, що довідка транспортних витрат від 16.11.2020 б/н видано ТОВ «Безон транс», в той час як безпосереднім перевізником товару є ФОП ОСОБА_2 . Документів підтверджуючих вартість перевезення виставлених самим перевізником до митного оформлення декларантом до митного оформлення не надано. У відповіді на відзиві позивач зазначає про те, що повідомлення митниці щодо надання додаткових документів направлено позивачу із порушенням чотирьох годинного нормативу та «лише за півгодини до надіслання ТОВ ВО «Спецстальконструкція» оскаржуваного рішення, що позбавило позивача можливості виконати вимогу митного органу. При цьому, відповідачем зазначається, що надані декларантом документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митницею застосовано ч. 3 ст. 53 МКУ та надано декларанту 10-денний строк, протягом якого він мав можливість надати додаткові документи. У зв`язку з тим, що декларантом листом від 20.11.2020 №201120-1 відмовився від надання додаткових документів, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості. Таким чином твердження позивача, викладені у відповіді на відзив щодо позбавлення позивача можливості виконати вимогу митного органу не відповідають дійсності. Щодо посилань позивача на некоректність здійсненого митницею контролю співставлення, оскільки товари є різними за своїми фізичними характеристиками, відповідач вказує, що однаковість коду УКТЗЕД (до 10 знаків) з урахуванням опису товару дає право порівнювати товари, при цьому, для визначення митної вартості товару з послідовним застосуванням другорядних методів митної вартості мають враховуватися вимоги, визначені МКУ для кожного окремого методу.
Чергове підготовче засідання призначено на 18 березня 2021 року про дату, час та місце судового засідання учасники справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Крім того, 18 березня 2021 року від представника позивача та представника відповідача до суду були надані клопотання, в яких представники просили закрити підготовче провадження по справі та призначити розгляд справи по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 квітня 2021 року.
Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та заперечення на відповідь на відзив, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Усною ухвалою суду 08 квітня 2021 року, із занесенням до протоколу судового засідання, було оголошено перерву до 13 квітня 2021 року.
В судовому засіданні 13 квітня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.10.2020 року між позивачем (покупець) та акціонерним товариством «Металлоторг» (Російська Федерація) (постачальник) укладено зовнішньоекономічний договір поставки №735ЭК, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця належний постачальнику металопрокат, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цю продукцію.
Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування продукції, код продукції за ТН ЗЕД, кількість, ціна продукції обумовлюються окремо на кожну партію і вказуються в специфікаціях.
При цьому, згідно з п.1.3 Договору, допускається толеранс (відхилення кількості) продукції: +/- 5% від об`єму, вказаного в специфікації.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що покупець здійснює передоплату 100% вартості погодженої партії продукції впродовж трьох робочих днів з дати підписання специфікації, якщо інший порядок оплати не погоджений сторонами в специфікаціях. Оцінка вартості продукції і валюта платежу - російські рублі.
Відповідно до п. 3.1 базис поставки - FCA (в термінології Інкотермс 2010) зі складу постачальника.
Всього продукції 21,879 т. на загальну суму 1 035 577,72 рублів. Умови оплати 100% передоплата. Постачальник має право в односторонньому порядку змінювати ціну на продукцію, що поставляється, в межах 1% від погодженої в даній специфікації ціни. Остаточна вартість (продукції вказується в товарній накладній. Умови поставки FCA - Бєлгород. Допускається толеранс (відхилення кількості) продукції, що поставляється: +/- 5% від об`єму, вказаного в специфікації.
При цьому, у вказаному рахунку зазначено, що рахунок-фактура видається покупцю на складі по фактичному відвантаженню товару.
В подальшому 13.11.2020 року постачальник на виконання умов Договору відвантажив товар для поставки покупцю.
При, цьому, постачальником було відвантажено:
Всього відвантажено продукції у кількості 21,79 т. на загальну суму 1 031 506,12 рублів.
Відповідно до умов Договору, постачальником було відвантажено товар у меншій кількості, ніж оплачено покупцем (на 0,089 т), тобто в межах 5 % відхилення передбаченого Договором з додатками та, збільшено ціну товару (на 4,25 руб.), тобто в межах 1%, що передбачено Договором.
Всього відвантажено продукції у кількості 21,79 т. на загальну суму 1 031 506,12 рублів.
У зв`язку з наявною переплатою за рахунком-проформою від 28.10.2020 року, постачальником повернуто суму переплати за фактично відвантажений товар у розмірі 4 071,60 руб., що підтверджується платіжним документом swift від 15.12.2020 року № +1203PCIN077428.
Одночасно з вказаною митною декларацією митному органу були подані:
- декларація митної вартості;
- рахунок-проформа (Proforma invoice) від 28.10.2020 року № тІ4476;
- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 13.11.2020 року № ТІ4476/1/1/1;
- автотранспортна накладна (Road consignment note) від 13.11.2020 року ТІ4476/1/1/1;
- некласифікований комерційний документ, довідка про транспортні витрати від 16.11.2020 року б/н;
- банківський платіжний документ, що стосується товару swift від 30.10.2020 року № +F0137BDA0201030;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 16.11.2020 року № 3-05082020-4;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується, від 28.10.2020 року № 735 ЭК;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток до специфікації від 16.11.2020 року № ТІ447;
- договір (контракт) про перевезення - заявка на перевезення від 12.11.2020 року № 12112020-
- договір (контракт) про перевезення - договір з перевізником від 09.11.2020 року №Д-911202;
- договір (контракт) про перевезення - договір з експедитором від 12.11.2020 року № Д-12112020;
- копія митної декларації країни відправлення від 13.11.2020 року №10131010/131120 /0179753.
Митна вартість імпортованого товару була визначена відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
Митна вартість товару у гривнях склала: 382285,66 грн.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Дніпровська митниця Держмитслужби надіслала декларанту повідомлення наступного змісту: «відповідно до частини 1 статті 320 Митного кодексу України, Форми та обсяги митного контролю обираються: 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками. Автоматизованою системою управління ризиками за митною декларацією від 17.11.2020 року №UA 110160/2020/014447 згенеровано обов`язкові форми митного контролю.
Для виконання митних формальностей необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи за МД відповідач просить, на підставі ч.6 cт. 53 МК України, за бажанням, надати додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів».
Як вбачається з наведеного повідомлення, підставою витребовування додаткових документів відповідач вказав генерування АСАУР обов`язкових Форм митного контролю та необхідністю виконання митних Формальностей для забезпечення додержання законодавства України.
- 17.11.2020 року надано товарну накладну від 13.11.2020 року № ТІ4476/1/1/1;
-18.11.2020 року надано комерційну пропозицію продавця від 27.10.2020 року б/н; прайс-лист продавця від 19.10.2020 року б/н; прайс-лист виробника НЛМК б/н з датою подання 19.11.2020 року; прайс-лист виробника amet б/н з датою подання 19.11.2020 року.
Як зазначено позивачем, станом на 20.11.2020 року Дніпровською митницею Держмитслужби не повідомлено, які саме розбіжності в документах декларант повинен усунути та які додаткові документи необхідно надати, уповноваженою особою позивача 20.11.2020 року надано повідомлення про неможливість подання інших додаткових документів.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, уповноваженою особою позивача, з урахуванням коригувань, було подано нову митну декларацію № UA110160/2020/014688 від 20.11.2020.
Відтак, правомірність винесених відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно ч.ч. 2,3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу Українипри визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: (…) в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; (…) 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до ч.ч 2,3,5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи.
Суд зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.
В даному випадку підставою для здійснення коригування митної вартості заявленого до митного оформлення товару за митною декларацією в бік збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (резервного) стали висновки митного органу про те, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості придбаного ТОВ ВО «Спецстальконструкція» та на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, містять розбіжності, та ненадання декларантом документів згідно із сформованим переліком на підтвердження заявленої митної вартості товару.
Так, 28.10.2020 року між позивачем (покупець) та акціонерним товариством «Металлоторг» (Російська Федерація) (постачальник) укладено зовнішньоекономічний договір поставки №735ЭК, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця належний постачальнику металопрокат, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цю продукцію.
Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування продукції, код продукції за ТН ЗЕД, кількість, ціна продукції обумовлюються окремо на кожну партію і вказуються в специфікаціях.
При цьому, згідно з п.1.3 Договору, допускається толеранс (відхилення кількості) продукції: +/- 5% від об`єму, вказаного в специфікації.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що покупець здійснює передоплату 100% вартості погодженої партії продукції впродовж трьох робочих днів з дати підписання специфікації, якщо інший порядок оплати не погоджений сторонами в специфікаціях. Оцінка вартості продукції і валюта платежу - російські рублі.
На підтвердження оплати декларантом надано до митного оформлення банківський платіжний документ SWIFT від 30.10.2020 року №+F0137BDA0101030, відповідно до якого позивачем сплачено 1035577,72 рос.руб.
При цьому, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку, з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Крім того, суд звертає увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №804/4680/16.
Щодо тверджень відповідача про не надання позивачем до митного оформлення документів підтверджуючих вартість перевезення виставлених перевізником до митного оформлення, суд зазначає.
Судом встановлено, що на підтвердження здійснення транспортних витрат декларантом до митної декларації додано:
- договір з експедитором від 12.11.2020 року № Д-12112020;
- заявка на перевезення від 12.11.2020 року № 3-12112020-5;
- договір з перевізником від 09.11.2020 року №Д-0911202;
- довідка про транспортні витрати від 16.11.2020 року б/н.
Для здійснення перевезення товару 12.11.2020 року ТОВ ВО «СПЕЦСТАЛЬКОНСТРУЦКЦІЯ» уклало з ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС» договір надання послуг з організації і перевезення вантажів автомобільним транспортом №Д-12112020-1, предметом якого є взаємовідносини сторін, які виникають в процесі організації міжнародних вантажних перевезень і вантажних перевезень по території України у відповідності до вимог чинного законодавства України, положень Конвенції про міжнародні дорожні перевезення вантажів, положеннями правил про перевезення вантажів, а також погодженою сторонами заявкою на організацію перевезень вантажів, яка визначає умови здійснення перевезень.
Відповідно до п.1.2 вказаного договору, для виконання Договору виконавець ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС» від свого імені самостійно заключає договір і здійснює розрахунки з третіми особами, які забезпечують здійснення перевезення відповідно до заявки замовника.
09.11.2020 року виконавець ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС» від свого імені уклав договір № Д- 09112020-1 з ФОП ОСОБА_3 , відповідно до п.2.3 якого транспортування вантажу автомобільним транспортом здійснюється ФОП ОСОБА_3 на підставі заявки, оформленої ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС».
12.11.2020 року ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС» оформлено заявку на перевезення вантажів №12112020-5 за маршрутом Бєлгород-Дніпро.
У відповідності до п.14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Позивачем до митного оформлення додано довідку ТОВ «БЕЗОН-ТРАНС» від 16.11.2020 року відповідно до якої транспортні витрати з доставки вантажу з м.Белгород до Гоптівка-Нехотіївка становлять 3000,00 грн. організація транспортних послуг складає 300 грн.
Зазначені витрати у загальному розмірі 3300 грн. включені до митної вартості товару, що підтверджується декларацією митної вартості від 17.11.2020 року.
Дана довідка підтверджує вартість витрат на перевезення товару до кордону України.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Щодо вказівки відповідача на відсутність в поданих до митного оформлення документах відомостей щодо переведення/не проведення страхування.
За змістом умов постачання FCA правил Інкотермс від 16.09.2010 «FreeCarrier» («Франко перевізник») означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, у власних приміщеннях або у іншому обумовленому пункті. Відповідно FCA від продавця вимагається виконання формальностей для вивезення, якщо такі застосовуються; це умови постачання, коли основну частину перевезення забезпечує покупець, при цьому, покупець самостійно обирає вид транспорту, сам організовує весь ланцюг доставки, укладає договори перевезення. Обов`язок продавця з постачання вважається виконаним, коли він постачає товар - після його митного оформлення у режимі експорту в обумовленому місті.
Згідно пп.«а» п.Б3 умов FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від поіменованого місця постачання.
Згідно пп «b» п. Б3 умов FCA в покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування.
Крім того судом встановлено, що відповідно до довідки ТОВ «БЕЗОН ТРАНС» від 16 листопада 2020 року страхування вантажу не проводилось.
Таким чином, умовами поставки FCA передбачено, що в покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. Тому така складова митної вартості як страхування вантажу, в даному випадку не потребують додаткового підтвердження.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів UA110160/2020/800171/1 від 20.11.2020 року такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення невизначеного товару не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно з ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому відповідно до ч. 6 ст. 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Зазначену правову позицію превалювання застосування основного методу визначення митної вартості за відсутності розбіжностей, які б не давали можливості визначити митну вартість товару викладено Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №815/2766/17.
При цьому у разі здійснення коригування митної вартості за другорядними методами, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів від 24.05.2012 р. №598).
При цьому, суд вказує, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару із застосуванням резервного методу, відповідачем не вказано, яким чином митну вартість товару визначено саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
З огляду на вищевикладене, суди доходить висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару та протиправність оскаржуваного рішення.
Крім того, суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильності її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
За приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд наголошує, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою підставою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України - розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд доходить, що позов ТОВ ВО «Спецстальконструкція» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару - підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що позов ТОВ ВО «Спецстальконструкція» - задоволено, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу позову до суду в сумі 4204, 00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об`єднання «Спецстальконструкція» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 квітня 2021 року.

Суддя Н.В. Боженко