Справа № 560/2105/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2105/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

17 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області в якому просив :

- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2700,09 гривень та одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 2207,20 гривень;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки (з 26 вересня 2014 року по день ухвалення рішення).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач відзначив про протиправну бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою від 04.06.2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд замінив відповідача у даній справі на належного відповідача - ліквідаційну комісію Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області.

В подальшому, позивачем було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з вимогами щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки.

Ухвалою від 03.08.2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовив та залишив без розгляду позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби і зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки.

Суд першої інстанції продовжив розгляд справи в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області щодо не нарахування та виплати грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку та зобов`язання Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2700,09 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними дії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з серпня по вересень 2014 року, компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік та зобов`язав Ліквідаційну комісію Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з серпня по вересень 2014 року та компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Серед іншого, зазначив, що суд першої інстанції встановивши факт тимчасового відсторонення позивача від виконання повноважень на посаді з 20.07.2014 року по 25.09.2014 року, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для невиплати грошового забезпечення позивачу за серпень та вересень 2014 року через відсутність у матеріалах справи наказу начальника органу внутрішніх справи про припинення виплати грошового забезпечення у зв`язку з відстороненням від виконання повноважень, оскільки останній може мати місце виключно у випадках проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу.

Також, на переконання відповідача, Інструкцією №499 (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача) не було передбачено можливості виплати компенсації при звільненні особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за невикористану відпустку, а тому підстав для виплати вказаної компенсації немає.

Окрім того, відповідач відмітив про невірне обрання позивачем способу захисту у даній справі, оскільки враховуючи, що Хмельницький МВ УМВС України в Хмельницькій області перебуває в процесі ліквідації, позивач може звернутись до суду лише в вимогами про включення його до списку кредиторських вимог проміжного ліквідаційного балансу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 02 серпня 2004 року по 25 вересня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 24 вересня 2014 року № 236 о/с капітан міліції ОСОБА_1 звільнений в запас Збройних Сил за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з органів МВС. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 10 років 01 місяць 23 дні, з урахуванням пільгової служби - 11 років 08 місяців 06 днів.

19 липня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Національній поліції у Хмельницькій області із запитом про отримання інформації щодо сум, які підлягали виплаті позивачу у зв`язку із звільненням, у тому числі щодо виплати грошової компенсації за речове майно.

Головне управління Національній поліції у Хмельницькій області листом від 27 серпня 2019 року № 15зі/121/29/04-2019 повідомило, що запит позивача надісланий за належністю до ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області.

22 липня 2019 року позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України та голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області із запитом про отримання інформації щодо сум, які підлягали виплаті позивачу у зв`язку із звільненням, у тому числі щодо виплати грошової компенсації за речове майно та за невикористані відпустки.

Міністерство внутрішніх справ України листом від 28 серпня 2019 року № 1172 повідомило позивача, що його запит надісланий за належністю до ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області.

Листом від 28 серпня 2019 року № 15зі/121/29-2019, 17зі/121/29-2019 відповідачем надіслано позивачу довідку від 27 серпня 2019 року № 22 про нараховане і виплачене у вересні 2014 року грошове забезпечення. Водночас позивачу повідомлено про відсутність підстав для нарахування коштів за неотриманні предмети речового майна при його звільненні, оскільки відповідно до наказу МВС України від 30 грудня 2005 року № 1265 «Про внесення змін та доповнень до наказу МВС України від 05 грудня 2003 № 1489» виплата грошової компенсації за неотримане речове майно була скасована.

У відповідь на запит позивача від 03 вересня 2020 року відповідач надав копії документів особової справи позивача.

26 вересня 2019 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Хмельницькій області із запитом про надання відомостей щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2014 рік, копій наказів про відпустки, довідки про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період служби.

У відповідь на звернення, позивач отримав листа від відповідача від 02 жовтня 2019 року № 22зі/121/29, яким позивачу було надано запитувані документи.

В подальшому, позивач неодноразово звертався до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Хмельницькій області із запитами (від 11 жовтня 2019 року, 11 листопада 2019 року, 05 грудня 2019 року) про надання відомостей щодо сум, які підлягали виплаті у зв`язку із звільненням, у тому числі за невикористані відпустки, та довідки про основні і додаткові види грошового забезпечення.

У відповідь на запити позивач отримав листи від відповідача (від 06 10 2019 року № 29/ш-189, від 01 листопада 2019 року № 12як-2019, 13 листопада 2019 року № 42зі/121/29/05, від 10 грудня 2019 року № 50зі/121/29-2019), до яких додано запитувані довідки про основні і додаткові види грошового забезпечення позивача.

Вважаючи протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області щодо не нарахування та виплати грошового забезпечення, компенсації за невикористану відпустку, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2700,09 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача та наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відзначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки на час виникнення спірних правовідносин регулювалися Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію».

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ» затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499), згідно якою грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення (пункт 1.3.-1.6 Інструкції №499).

Системний аналіз вищезазначених положень свідчить, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду. Грошове забезпечення виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу. Підставою припинення виплати грошового забезпечення є матеріали службового розслідування та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Як встановлено судом першої інстанції, період служби позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Хмельницького міського відділу УМВС у період з серпня по вересень 2014 року підтверджено матеріалами справи.

Згідно з послужним списком ОСОБА_1 наказом від 07 серпня 2014 року № 1064 до позивача застосовано попередження за неповну посадову відповідність - за вчинення дій, що дискредитують звання працівника міліції. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 11 серпня 2014 року № 195о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 було відсторонено від виконання повноважень з 20 липня по 25 вересня 2014 року, з одночасним припиненням доступу до державної таємниці.

Так, суд першої інстанції, перевіривши обґрунтованість доводів сторін в призмі наявних в матеріалах справи доказів, відзначив про відсутність наказу начальника органу внутрішніх справ про припинення виплати грошового забезпечення позивача у зв`язку з його відстороненням від виконання повноважень, що свідчить про відсутність підстав для невиплати грошового забезпечення йому за серпень та вересень 2014 року.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, адже відповідно до абзацу 3 пункту 1.6. Інструкції № 499 підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

До того ж, згідно з пунктом 3.5.1. Інструкції № 499 особа рядового і начальницького складу, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від виконання службових обов`язків за займаною посадою зі збереженням посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та інших надбавок і доплат.

Таким чином, доводи відповідача про помилковість висновку суду першої інстанції, який встановивши факт тимчасового відсторонення позивача від виконання повноважень на посаді з 20.07.2014 року по 25.09.2014 року, дійшов висновку про відсутність підстав для невиплати грошового забезпечення позивачу за серпень та вересень 2014 року через відсутність у матеріалах справи наказу начальника органу внутрішніх справи про припинення виплати грошового забезпечення у зв`язку з відстороненням від виконання повноважень, судовою колегією відхиляються. В даному випадку, нормами чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, чітко регламентовано підстави припинення виплати грошового забезпечення і будь-яких альтернатив з даного приводу не передбачено.

До того ж, доказів на підтвердження факту винесення начальником органу внутрішніх справи наказу про припинення виплати грошового забезпечення позивачу у період серпень-вересень 2014 року відповідачем не надано.

Серед іншого, судова колегія відхиляє доводи апелянта про необхідність врахування підпункту 3.5.3 пункту 3.5 Розділу ІІІ Інструкції №499, відповідно до якого особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до Кримінально-процесуального кодексу України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальним званням та надбавка за вислугу років, позаяк питання щодо складових грошового забезпечення позивача, яке йому виплачувалось у спірний період, не було предметом розгляду у межах даної справи.

Щодо нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік, судова колегія відзначає наступне.

Право працюючої особи на відпочинок у формі щорічної оплачуваної відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про міліцію» (чинного на час проходження позивачкою служби в органах внутрішніх справ) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, Положення №114 визначало порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно з пунктом 56 зазначеного Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Тлумачення наведеної норми Положення №114 в контексті аналогічних спірних правовідносин неодноразово здійснювалось Верховним Судом.

Так, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року (справа №816/225015), від 16 травня 2019 року (справа №825/100/15-а) Верховний Суд вказав, що аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що передбачене нею право на отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за відпустку, яку ними не використано в році звільнення.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин неодноразово застосовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №810/3246/16, від 11 червня 2020 року у справі №823/384/17, від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19, від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Як засвідчується матеріалами справи, довідкою Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області від 01 жовтня 2019 року № 31 позивач не використав чергову відпустку за 2014 рік.

З огляду на наведе, вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2014 рік.

При цьому варто зауважити, що висновок суду першої інстанції про розмір компенсації за невикористану відпустку, яку слід стягнути з Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області на користь позивача, свого відтворення в резолютивній частині оскаржуваного рішення не віднайшов, а отже оцінка доводів та заперечень відповідача з даного приводу судом апеляційної не надається.

Таким чином, виходячи з аналізу обставин справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість доводів позивача, що є підставою для їх задоволення в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена 17 травня 2021 року (у зв`язку з перебуванням суддів Білої Л.М. у період з 05.04.2021 року по 23.04.2021 року на лікарняному, а у період з 26.04.2021 по 30.04.2021 у відпустці, Курка О.П. у період з 05.05.2021 року по 14.05.2021 року у відпустці).

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.