Справа № 140/15758/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15758/20 пров. № А/857/2946/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Онишкевича Т.В.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Мартинюка Дмитра Вікторовича представника ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Валюх В.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м.Луцьку 30 грудня 2020 року у справі №140/15758/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною та скасування відмови,

В С Т А Н О В И В:

06.11.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, просив: визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ), Любомльського району Волинської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства у формі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30 липня 2020 року № 119-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ), Любомльського району Волинської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0483, загальною площею 48,5121 га.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30 липня 2020 року № 119-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути клопотання позивача від 12 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ) Любомльського району Волинської області, із земель державної власності, шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0483, загальною площею 48,5121 га, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Суд першої інстанції вказав, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Суд першої інстанції зазначив, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, проте таких обставин судом не встановлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву, Мартинюк Дмитро Вікторович представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить змінити рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року в цій частині, зобов`язавши відповідача надати відповідний дозвіл. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не належно встановив обставини, щодо ефективного судового захисту прав позивача. Скаржник зазначає, що відмова, викладена у Наказі №119-УБД від 30.07.2020 є наслідком повторного розгляду заяви позивача від 12.11.2019 на виконання судового рішення. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не захистив належним чином порушені права та свободи позивача.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що бажана до відведення земельна ділянка є частиною проінвентаризованої за кошти Державного бюджету земельної ділянки площею 48,5121 га. кадастровий номер :05:002:00483, яка включена до переліку та в найближчий термін буде передана, відповідно до статті 117 Земельного кодексу України в комунальну власність Любомльській міській раді Любомльського району, а тому дії Головного управління відповідають вимогам законодавства, є правомірними та обґрунтованими.

В судовому засіданні 06.05.2021 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача просив провести судове засідання в режимі відеоконференції в системі EasyCon, однак з огляду на технічну неспроможність провести судове засіданні в режимі відеоконференції в системі EasyCon не вдалось.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що представник відповідача був присутнім в судовому засіданні 22.04.2021, надавав пояснення, подав письмові додаткові пояснення, відзив на апеляційну скаргу, які враховані судом апеляційної інстанції при прийнятті рішення.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2019 ОСОБА_1 звернувся у Головне управління Держгеокадастру у Волинській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ) Любомльського району Волинської області із земель державної власності, у межах норм безоплатної приватизації, шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га.

До клопотання додано копію паспорта та РНОКПП, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію посвідчення УБД.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2019 №3-3651/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з відсутністю пропозиції щодо погодження Любомльської ОТГ Любомльського району Волинської області щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Вказаний наказ був оскаржений у судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі №140/3127/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2019 № З-3651/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.11.2019 про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Підгородненської сільської ради Любомльського району Волинської області, шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га.

Вказане судове рішення набрало законної сили 07.08.2020.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.07.2020 №119-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 на виконання вищевказаного судового рішення відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська об`єднана територіальні громада) Любомльського району Волинської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з тих підстав, що бажана до відведення земельна ділянка є частиною проінвентаризованої за кошти Державного бюджету земельної ділянки площею 48,5121 га, кадастровий :05:002:0483, яка включена до переліку та в найближчий термін буде передана, відповідно до статті 117 Земельного кодексу України, в комунальну власність Любомльській міській раді Любомльського району.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, прийнятою без зазначення законних підстав для відмови, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 статті 116 ЗК України).

Частиною 6 статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що такими встановленні підстави, порядок та строки передачі земельної ділянки у власність громадян. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. За результатами розгляду поданих заяв визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову. При цьому, встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа № 545/808/17), від 20 вересня 2018 року (справа 804/5597/15), від 23 листопада 2018 року (справа 296/10121/17), від 26 лютого 2019 року (справа №802/721/18-а), від 05 березня 2019 року (справа №2040/6320/18).

Відповідно до положень статті 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема: внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин; організація проведення робіт, пов`язаних із реалізацією земельної реформи; розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин.

Як вбачається з Наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.07.2020 №119-УБД підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено, що бажана до відведення земельна ділянка є частиною проінвентаризованої за кошти Державного бюджету земельної ділянки площею 48,5121 га, кадастровий :05:002:0483, яка включена до переліку та в найближчий термін буде передана, відповідно до статті 117 Земельного кодексу України, в комунальну власність Любомльській міській раді Любомльського району.

Відповідно до частини 1 статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» установлено Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи із 01.02.2018 забезпечити, зокрема, здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до долученого до відзиву на апеляційну скаргу Наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.02.2021 №52-ОТГ Любомльській територіальній громаді в особа Любомльської міської ради Любомльського району наказано передати у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 166,3917 га, згідно акта приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність. Право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До зазначеного наказу долучено акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність з таблицею згідно з якими, земельна ділянка площею 48,5121 га за кадастровим номером :05:002:0483, що розташована у Волинській області Любомльському районі (Любомльська міська рада (ОТГ)) передана із державної власності Любомльській територіальній громаді в особі Любомльської міської ради Любомльського району у комунальну власність. Акт земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність разом із Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.02.2021 №52-ОТГ є підставою для державної реєстрації права, на вказані у додатку земельні ділянки, комунальної власності Любомльської територіальної громади.

Відповідно до пояснень учасників справи, наданих у судових засіданнях суду апеляційної інстанції, станом на час розгляду справи відсутні будь-які докази щодо виконання пункту наказу №52-ОТГ від 24.02.2021 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», а саме щодо державної реєстрації права власності на земельні ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки в оскаржуваному наказі відсутні передбачені статтею 118 ЗК України підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходячи із наданих суду пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 30.07.2020 № 119-УБД.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою та щодо втручання у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з положеннями статтею 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України»).

В судовому засіданні 06.05.2021 представник позивача надав суду апеляційної інстанції докази виконання Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі №140/15408/20, якою зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ) Любомльського району Волинської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га, а саме - Наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.04.2021 «Про надання дозволу на розроблення проекту земелеустрою».

Враховуючи, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність, за відсутності належних та допустимих доказів завершення процедури передачі спірної земельної ділянки, відповідно статті 117 Земельного кодексу України, в комунальну власність Любомльській міській раді Любомльського району та оформлення такої передачі відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також враховуючи неодноразове звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав з приводу цієї земельної ділянки, прийняття на виконання судового рішення відповідачем наказу від 21.04.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою іншій особі в межах однієї і тієї ж земельної ділянки, що і в досліджуваному суду випадку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у спірних правовідносинах праву позивача отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кореспондує обов`язок відповідача надати такий дозвіл, а тому для належного захисту порушеного права позивача слід задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, в сулу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, однак дійшов помилкового висновку щодо обраного способу захисту, а тому судове рішення слід скасувати в оскаржуваній частині.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Мартинюка Дмитра Вікторовича представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/15758/20 від 30 грудня 2020 року в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ) Любомльського району Волинської області, із земель державної власності, шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0483, загальною площею 48,5121 га, скасувати та в цій частині позов задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ), Любомльського району Волинської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0483, загальною площею 48,5121 га.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 17.05.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України