Справа № 580/24/21
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року справа № 580/24/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кульчицького С. О., розглянувши у письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини ОСОБА_2 до Тальнівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовом до Тальнівської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача протиправною, щодо порушення розгляду клопотання позивача в порядку ст. 118 Земельного кодексу України «Про набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності» від 07.09.2020, що полягає в порушенні положень частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України;

- зобов`язати відповідача? ?розглянути клопотання позивача в порядку ст. 118 Земельного кодексу України «Про набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності» від 07.09.2020 і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивовану відмову в його наданні;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.09.2020 представник позивача звернувся до відповідача з клопотанням про надання в порядку ст. 118 Земельного кодексу України дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га. Листом від 14.09.2020 №01-09/2904 відповідач у задоволенні клопотання відмовив та зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером №:02:001:2948 загальною площею 23,4 га надана громадянам у користування для городництва і використовується за призначенням по цей час. Крім того, відповідачем повідомлено, що заява на безоплатну передачу земельної ділянки від імені малолітньої особи має бути подана одним з батьків за наявності згоди другого з батьків. Представник позивача зазначає, що вказана відповідь відповідача не відповідає вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, відповідач не виніс на сесію Тальнівської міської ради дане питання та без голосування депутатів Тальнівської міської ради надав відмову листом.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицького С. О. від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.02.2020 вирішено розгляд даної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду 14.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання до розгляду справи по суті на 28 квітня 2021 року на 09 год 00 хв.

У судове засідання 28.04.2021 позивач не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у відсутність позивача та її представника.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, відзив у встановлений судом строк не подав, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що 07.09.2020 адвокатом Казачук І.В. на підставі довіреності від 17.11.2020 наданої ОСОБА_1 від імені дитини ОСОБА_2 подано клопотання до Тальнівської міської ради. У вказаному клопотанні представник позивача просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Тальнівської територіальної громади (за межами населеного пункту) Черкаської області. До клопотання додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність, копію паспорту та ідентифікаційного номеру (без зазначення належності таких документів), графічні матеріали з бажаним розташуванням земельної ділянки.

Листом від 14.09.2020 №01-09/2904 відповідач у задоволенні клопотання відмовив та зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером №:02:001:2948 загальною площею 23,4 га надана громадянам у користування для городництва і використовується за призначенням по цей час. Крім того, відповідачем повідомлено, що заява на безоплатну передачу земельної ділянки від імені малолітньої особи має бути подана одним з батьків за наявності згоди другого з батьків.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач звернулась з позовом до суду.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 121 Земельного кодексу України встановлено, що кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 2 статті 1 Земельного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (стаття 2 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України).

Кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності (ст. 121 Земельного кодексу України).

Положеннями статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно частин 1-3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон №280) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до частин 1, 5 Закону №280 міська рада проводить свою роботу сесійно. Відповідно до частини 1 статті 51 Закону № 280 виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Згідно з частиною 5 статті 51 Закону № 280 очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. Частиною 8 статті 51 Закону № 280 передбачено, що виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Згідно із статтею 52 Закону № 280 виконавчий комітет міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Виконавчий комітет ради: попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Пунктом 6 статті 59 Закону № 280 встановлено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

З клопотання від 07.09.2020 вбачається, що представник позивача Казачук І. В. просив надати дозвіл ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою по відведенню даної земельної дінки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - не більше 2, 0 га.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Згідно з пунктом 1 статті 6 Закону України "Про громадянство України" громадянство України набувається, зокрема за народженням.

Згідно із частиною 2 статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь. Права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (частина 1 статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України). Якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє, суд може залучити до участі у справі відповідний орган чи особу, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина 7 статті 56 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 43 КАС України Здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України від 30.06.2017 №6120/536/7 ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована громадянкою України.

Судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є те, що особи віком до чотирнадцяти років, мають часткову цивільну дієздатність, а тому відповідно до статті 31 Цивільного кодексу України: фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, що має невисоку вартість; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітні особи не мають права на вчинення правочинів, інших ніж дрібні побутові.

Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не виповнилось 14 років. Отже, вказана особа є малолітньою.

Батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, що належать нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування (частинами 1-3 статті 177 Сімейний кодекс України).

Відповідно до статті 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей, а тому від імені та в інтересах своїх дітей мають право вчиняти дії щодо набуття неповнолітніми майнових прав.

Право батьків щодо управління майном малолітніх не може розглядатися як право титульного володіння, тим більше - права власності. Воно є самостійним правом, що належить батькам у силу закону і може визначатися як різновид права управління чужим майном.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача в інтересах ОСОБА_2 через свого представника адвоката Казачука І. В. з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га без згоди батька ОСОБА_5 та без дозволу органу опіки та піклування . До вказаної заяви додано: ордер (без зазначення особи, яка видала ордер); копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1640; копія паспорту громадянина України (не зазначено належності паспорту якій саме особі) та ідентифікаційного номеру (не зазначено належності ідентифікаційного номеру якій саме особі); графічні матеріали з розташуванням земельної ділянки - фотокопія з публічної кадастрової карти щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:2948.

Суд зазначає, що при подачі клопотання у інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовної площею 2,0 га у адміністративних межах Тальнівської територіальної громади (за межами населеного пункту) Черкаської області для ведення особистого селянського господарства позивач повинна була надати відповідачу нотаріально посвідчену згоду другого з батьків та дозвіл органу опіки та піклування .

З вказаного клопотання вбачається, що нотаріально посвідчену згоду другого з батьків та дозволу органу опіки та піклування представником позивача адвокатом Казачуком І. В. відповідачу не надано.

Велика Палата Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (ЄДРСР 77361954) зазначила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України, а законодавство України не містить норм, що наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом.

За вказаних обставин, суд зазначає, що звернення з даним позовом є передчасним, так як позивачем не подано до відповідача разом із клопотанням нотаріально посвідченої письмової згоди обох батьків та дозволу органу опіки і піклування.

Недодержання вимог щодо змісту клопотання може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а.

Судом встановлено, що у клопотанні від 07.09.2020 представник позивача просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - не більше 2, 0 га.

Відповідно до ст. 1 Закону "Про особисте селянське господарство" від №742-IV особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства зобов`язані дотримуватися вимог земельного законодавства та законодавства про охорону довкілля; забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; дотримуватися діючих нормативів щодо якості продукції, санітарних, екологічних та інших вимог відповідно до законодавства; надавати сільським, селищним, міським радам необхідні дані щодо їх обліку (ч. 2 ст. 7 Закону №742-IV).

На виконання ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 30.03.2021, якою запропоновано позивачу надати письмові пояснення на підтвердження тієї обставини, яким чином здійснюватиметься ведення селянського господарства її малолітньою дитиною ОСОБА_2 та витребувано докази на підтвердження вказаної обставини, ОСОБА_1 до суду таких доказів та пояснень не надала.

Отже, позивачем не доведено ту обставину, яким чином здійснюватиметься ведення селянського господарства її малолітньою дитиною ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно положень ст. 139 КАС України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Суддя С.О. Кульчицький