Справа № 540/1923/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1923/20
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, оформлене листом від 06.07.2020 року №2402-2445/Р-03/8-2100/20 щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого розміру пенсії згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року;

зобов`язати відповідача виплатити йому нарахований розмір пенсії, після перерахунку згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року разом з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період з 12 лютого 2020 року по день фактичної виплати донарахованого розміру пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що з 12 січня 2018 року йому призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

У червні 2020т року він звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про виплату недоплаченого розміру пенсії для перерахунку, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці, починаючи з 12 січня 2018 року, з компенсацією відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", проте отримав відмову у такій виплаті, яка мотивована тим, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року зобов`язань щодо нарахування та виплати індексації та компенсації на відповідача покладено не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не виплати з 22.07.2020 року ОСОБА_1 перерахованої пенсії на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року по справі № 540/1960/19 у сумі 60182,88 грн. за період з 12.01.2018 року по 11.02.2020 року.

Зобов`язав відповідача виплатити з 22.07.2020 року позивачеві перераховану суму пенсії на виконання рішення суду у сумі 60 182,88 грн. за вищевказаний період із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів, починаючи з 22.07.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Головне управління ПФУ в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області вказує, що рішення суду виконано, пенсія перерахована. виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 15.10.2019 року №1193, починаючи з 12.01.2018 року.

Крім того апелянт зазначив, що вимога щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів є безпідставною, оскільки на виконання рішення суду Головним управлінням здійснено перерахунок, нарахування та виплата пенсії згідно чинного законодавства.

Представник позивача адвокат Петренко К.О., скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2018 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугою років (35 років) на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі №540/1960/19, визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 і зобов`язано нарахувати та виплатити йому пенсію, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 15.10.2019 року №1193, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та премії, починаючи з 12 січня 2018 року.

24.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про виплату недоплаченого розміру пенсії для перерахунку, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та премії, починаючи з 12 січня 2018 року разом з компенсацією відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Листом від 06.07.2020 року ГУ ПФУ в Херсонській області відмовив позивачеві у нарахуванні та виплаті компенсації у зв`язку з тим, що зобов`язань щодо нарахування та виплати індексації та компенсації за Законами України "Про індексацію грошових доходів населення" і "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" рішенням суду у справі №540/1960/19 покладено на Головне управління не було.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст.1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 Закону №2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

За правилами ст.3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, положення зазначених статей Закону від 19.10.2000 № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Відповідно до ст.4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

В свою чергу, за приписами п.1 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п.2 Порядку №159).

За змістом п.3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно п.4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - органом прокуратури) добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону№2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у т. ч. пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон №2262-XII) також визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ, ст. 55 Закону №2262-XII та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.05.2019 по справі №759/9631/17, від 04.03.2020 по справі №219/11809/19-а, Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 по справі №522/5664/17, від 20.02.2018 по справі № 336/4675/17, від 05.10.2018 по справі №162/787/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для перерахунку пенсії позивача стало рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року по справі № 540/1960/19, яке набрало законної сили 12.02.2020 року.

22.08.2018 року набрав чинності Порядок №649, яким установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Пунктом 1 Порядку №649 визначався механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.

Згідно з пунктом 2 Порядку №649 виконанню підлягають рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Пунктом 3 Порядку №649 визначено, що боржник (орган Пенсійного фонду України) веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника (п.4 Порядку №649).

Згідно з пунктом 10 Порядку №649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Отже, питання погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, врегульовувалось Кабінетом Міністрів України як вищим органом виконавчої влади.

При цьому, Порядком №649 унормовувалося, що виплата такої заборгованості буде здійснюватись за рахунок коштів, спеціально передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету в порядку черговості.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 у справі № 640/5248/19 (із змінами, внесеними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020), визнано протиправними та нечинними п. 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05 червня 2012 року № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, шо реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм діючого національного законодавства дозволяє дійти висновку, що законодавцем було чітко врегульоване порядок та механізм виконання судових рішень, які набрали законної сили, в тому числі, в яких боржником виступають пенсійні органи.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №750/9782/16-а. , від 14 липня 2020 року у справі №750/1512/16-а.

Отже, до 22.07.2020 включно Порядок №649 був чинний і боржник (Головне управління Пенсійного фонду України) зобов`язаний був ним керуватись, тобто вчиняти певні активні дії з метою виконання рішення суду. При цьому норми Порядку № 649 не передбачали такого способу виконання судових рішень про виплату перерахованої пенсії як виплата усієї суми пенсії одразу після набрання рішенням законної сили.

Оскільки на момент набрання чинності рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року діяв Порядок № 649, то відповідач при виконанні цього рішення суду у період з 12.02.2020 року по 22.07.2020 року вчиняв дії в межах повноважень наданих законодавством. Невиплату перерахованої позивачу пенсії у вказаний період не можна вважати неправомірною, оскільки передумовою такої виплати було вчинення відповідачем дій для обліку заборгованості з метою її подальшої виплати. Нормативне регулювання правовідносин із виплати перерахованої на підставі судового рішення суми пенсії, яке існувало по 22.07.2020 року не дає підстав вважати, що бездіяльність із виплати перерахованої пенсії носила неправомірний характер, що в свою чергу виключає підстави для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону від 19.10.2000 № 2050-ІІІ.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Стаття 263 КАС відносить дану справу до категорії справ незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, п.2 ч.5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ст. 263 КАС України, розглядаються, зокрема, справи щодо перерахунку пенсійних виплат.

Беручи до уваги ту обставину, що дана справа відноситься до справ незначної складності, судова колегія приходить до висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.