Справа № 380/7767/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7767/20 пров. № А/857/4634/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі № 380/7767/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Клименко О. М.,

час ухвалення рішення - 25.01.2021 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 01.02.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, у зв`язку із якою у наказі Головного управління Національної поліції у Львівській області № 110 о/с від 16 квітня 2020 року «По особовому складу» не вказана вислуга років для призначення пенсії із врахуванням часу його навчання (заочної форми) у цивільному вищому навчальному закладі, після 3 курсу якого йому було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції до вступу на службу органів внутрішніх справ в межах до 5 років - з 01 вересня 1992 року по 07 квітня 1995 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, тобто, 1 рік 3 місяці 21 день, яка в загальному розрахунку повинна становити 28 років 2 місяці 27 днів, та яка призвела до подачі Головним управлінням Національної поліції у Львівській області до Пенсійного фонду України у Львівській області заниженого розрахунку вислуги років, а саме: 26, а не 28 повних років, у зв`язку з чим йому було призначено пенсію за вислугу років у меншому розмірі, а саме: встановлено коефіцієнт 68 %, а не 70 % від грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області провести перерахунок вислуги років, включивши до нього час його навчання (заочної форми) у цивільному вищому навчальному закладі - у Львівському державному університеті імені Івана Франка, після 3 курсу якого йому було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції (згідно з Наказом МВС України № 342 від 31 травня 1995 року) - до вступу на службу органів внутрішніх справ в межах до 5 років - з 01 вересня 1992 року по 07 квітня 1995 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, тобто, 1 рік 3 місяці 21 день, яка у загальному розрахунку повинна становити більше 27 років, при підготовці матеріалів для Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугою років та внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 110 о/с від 16 квітня 2020 року «По особовому складу» шляхом видання нового наказу, в якому зазначити згідно з пунктом 10 розділу 3 «Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 листопада 2016 року № 1235 - «вислугу років для призначення пенсії ОСОБА_1 » на підставі вище вказаного перерахунку. Матеріали з перерахунком вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на протязі 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що висновки суду першої інстанції про те, що офіцерське (спеціальне) звання він отримав під час проходження служби, а не до вступу на службу в органи внутрішніх справ, і тому йому не повинен зараховуватися час навчання до вислуги років для нарахування пенсії, є помилковими, оскільки не відповідають вимогам частини 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказує, що доводи відповідача про те, що офіцерське (спеціальне) звання йому було присвоєно під час навчання, а не після закінчення вищого навчального закладу, і тому відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» час його навчання не повинен зараховуватися йому до вислуги років для призначення пенсії є помилковими, оскільки у нього були всі підстави для присвоєння йому офіцерського (спеціального) звання - лейтенант міліції після закінчення цього навчального закладу. І він отримав офіцерське спеціальне звання - старший лейтенант міліції 30 вересня 1998 року після закінчення вищого навчального закладу згідно з наказом УМВСУ у Львівській області № 502о/с. Звання ж молодшого лейтенанта міліції він отримав 31 травня 1995 року згідно з наказом МВС України № 342о/с, тобто після закінчення 3 курсу вищого навчального закладу. Адже відповідно до пункту 31 розділу 3 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 спеціальне звання молодшого лейтенанта міліції присвоюється особам молодшого начальницького складу, які навчаються на останніх курсах вищих і спеціальних середніх навчальних закладів і призначені на посади середнього начальницького складу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 09 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою від 19 березня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 14 квітня 2021 року.

У судовому засіданні 14 квітня 2021 року оголошено перерву та продовжено сторки розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак у задоволенні поданого клопотання колегія суддів відмовляє, оскільки таке будь-якими доказами не підтверджено, крім того, таке клопотання повторне, явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, а тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 10 грудня 1988 року позивач:

- з 07 квітня 1995 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ (наказ УМВС України у Львівській області № 139 від 11 квітня 1995 року);

- з 06 листопада 2015 року звільнений з органів внутрішніх справ України (наказ УМВС України у Львівській області № 784о/с від 06 листопада 2015 року);

- з 07 листопада 2015 року прийнятий на службу у Національну поліцію України (наказ ГУНП у Львівській області № 1о/с від 07 листопада 2015 року);

- 17 квітня 2020 року звільнений зі служби в поліції (наказ ГУНП у Львівській області № 110о/с від 16 квітня 2020 року.

Крім того, зі змісту послужного списку ОСОБА_1 (особистий номер № М-006321) вбачається, що позивачу:

- 31 травня 1995 року присвоєно спеціальне звання молодший лейтенант міліції (наказ МВСУ № 342о/с від 31 травня 1995 року);

- 31 липня 1996 року присвоєно спеціальне звання лейтенант міліції (наказ УМВСУ № 360о/с від 31 липня 1996 року);

- 30 вересня 1998 року присвоєно спеціальне звання старший лейтенант міліції (наказ УМВСУ № 502о/с від 30 вересня 1998 року).

Відповідно до архівної довідки Львівського національного університету ім. Івана Франка № 476-А від 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 дійсно був зарахований студентом І-го курсу юридичного факультету заочної форми навчання (наказ ректора № 781 від 28 серпня 1992 року). ОСОБА_1 завершив навчання на юридичному факультеті заочної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» та отримав диплом серії НОМЕР_2 , виданий 30 червня 1998 року з реєстраційним номером 677/98, з присвоєнням кваліфікації «Юрист» (наказ ректора № 376 від 30 червня 1998 року).

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 110о/с від 16 квітня 2020 року «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Згідно з вказаним наказом стаж служби позивача в поліції при звільненні становить 26 років 11 місяців 06 днів.

10 серпня 2020 року позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою (згідно із Законом України «Про звернення громадян»), в якій просив відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при призначенні (перерахунку) пенсії за вислугу років додатково зарахувати йому згідно вимог частини 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», а також статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ, до вислуги років час навчання (заочної форми) у цивільному вищому навальному закладі - у Львівському державному університеті імені Івана Франка, після закінчення 3 курсу якого йому було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції (згідно Наказу УМВС України у Львівській області № 342о/с від 31 травня 1995) до вступу на службу органів внутрішніх справ в межах до 5 років - з 01 вересня 1992 року по 07 квітня 1995 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Листом від 28 серпня 2020 року № 365/04/13/17-2020 «Про розгляд звернення» позивача на його звернення від 10 серпня 2020 року повідомлено про те, що за наслідками розгляду його заяви щодо призначення пенсії сформовано розрахунок вислуги років для призначення пенсії, з яким його ознайомлено (відповідно до наявного в розрахунку підпису). Зважаючи на вищенаведене, підстави для внесення змін до розрахунку вислуги років, відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до вислуги років при призначенні пенсії на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» часу його навчання (заочної форми) у цивільному вищому навчальному закладі, а саме: у Львівському державному університеті імені Івана Франка, після 3 курсу якого йому було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції до вступу на службу в органи внутрішніх справ в межах до 5 років - з 01 вересня 1992 року по 07 квітня 1995 року, із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, тобто, 1 рік 3 місяці 21 день, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перше офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції позивачу було присвоєно 31 травня 1995 року саме під час навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка (наказ МВСУ № 342о/с від 31 травня 1995 року), а не у зв`язку із закінченням цього навчального закладу. Крім того, суд зазначив, що офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції (наказ МВСУ № 342о/с від 31 травня 1995 року) позивачу було присвоєно вже після прийняття його на службу в органи внутрішніх справ (наказ УМВС України у Львівській області № 139 від 11 квітня 1995 року), тому відсутні правові підстави для зарахування позивачу часу його навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка до вислуги років при призначенні йому пенсії на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09 квітня 1992 року передбачають умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Ч.1 ст.1 цього Закону передбачає, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Відповідно до ст.17-1 згаданого вище Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється КМУ. Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється КМУ. Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Так, з п.2 Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» за №393 від 17 липня 1992 року вбачається, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у п. "ж" ст.1-2 Закону №2262-ХІІ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з п. "а" ст.12 Закону №2262-ХІІ - додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

На підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вбачається, що до вислуги років цим особам додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Тобто визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 823/1330/16, від 22 січня 2020 року в справі № 200/5111/19-а, від 29 жовтня 2020 у справі № 820/2083/18.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у 1998 році закінчив Львівський державний університет імені Івана Франка та одержав диплом спеціаліста ВК № 10197353 від 30 червня 1998 року, відповідно до якого він отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

Також матеріалами справи стверджується, що перше офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції позивачу було присвоєно 31 травня 1995 року під час навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка (наказ МВСУ № 342о/с від 31 травня 1995 року), а не у зв`язку із закінченням цього навчального закладу.

Таким чином, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, офіцерське (спеціальне) звання позивачу було присвоєно саме під час навчання у вищому навчальному закладі - Львівському державному університеті імені Івана Франка, а не у зв`язку із закінченням цього навчального закладу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» умовою зарахування до вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, часу їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах є також присвоєння їм офіцерського (спеціального) звання до вступу на службу або ж призначення на відповідну посаду.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції (наказ МВСУ № 342о/с від 31 травня 1995 року) позивачу було присвоєно вже після прийняття його на службу в органи внутрішніх справ (наказ УМВС України у Львівській області № 139 від 11 квітня 1995 року).

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування позивачу часу його навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка до вислуги років при призначенні йому пенсії на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому, відмовляючи у такому зарахуванні, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

При цьому, доводи позивача про те, що у нього були всі підстави для присвоєння йому офіцерського (спеціального) звання - лейтенант міліції після закінчення Львівського державного університету імені Івана Франка, і він отримав офіцерське (спеціальне) звання - старший лейтенант міліції 30 вересня 1998 року після закінчення цього вищого навчального закладу згідно з наказом УМВСУ у Львівській області № 502о/с правильно оцінено судом критично, оскільки перше офіцерське (спеціальне) звання - молодший лейтенант міліції позивачу було присвоєно саме 31 травня 1995 року під час навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка та вже після прийняття його на службу в органи внутрішніх справ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Щодо покликань апелянта на те, що у послужному списку відповідач зарахував спірний період у вислугу років, колегія суддів такі відхиляє, оскільки зі змісту запису вбачається, що цей період враховано для виплати відсоткової надбавки, разом з тим згаданим вище Законом чітко визначено випадки, коли період навчання зараховується до вислуги років для призначення пенсії.

Колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі № 380/7767/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.