Справа № 120/7320/20-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7320/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції -шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

17 травня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Сушка О.О. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 3-го міського відділу у місті Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до 3-го міського відділу у місті Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії 3-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо неприйняття до розгляду поданих ОСОБА_1 документів про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням;

- зобов`язано 3-ій міський відділ у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти до розгляду подані ОСОБА_1 документи про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням та надати їм оцінку відповідно до п.93 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року №215;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що позивач не подав усіх належних документів, передбачених пунктом 24 Порядку №215, а саме не надав документ, що посвідчує особу, який у нього відсутній, а також документ, який підтверджує законність перебування на території України заявника. А тому відповідач зазначає, що його посадові особи діяли виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачені Законом та Порядком №215 та не могли прийняти відповідні документи до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Студениця Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 проживали в селі Кульчіївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з 1980 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько).

Станом на 24 серпня 1992 року позивач не проживав на території України.

Відповідно до довідки посольства Латвійської Республіки в Україні НОМЕР_1 від 05.06.2018 року позивач виїхав з Латвії 18.06.1996, не є громадянином Латвійської республіки або постійним мешканцем Латвії. ОСОБА_1 мав паспорт громадянина СРСР НОМЕР_2 .

Довідкою Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 13.11.2020 №5/10558 підтверджується, що засуджений ОСОБА_1 відбуває покарання з 14.01.2001 року по теперішній час.

28.07.2020 року вихідний №4/7428 В.о. начальника Вінницької установи виконання покарань (№1) до 3-ого міського відділу у м.Вінниці УДМС України у Вінницькій області направлено матеріали для оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 : заява, копія довідки Посольства Латвійської Республіки від 05.06.2018 року №UA-14478; копія довідки установи відбування покарань про те, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі;

копія листа Міграційної служби України від 19.09.2019 року №П-9783-19/6.4/3262-19; копія довідки №920/02-13 від 24.12.2019 Кульчиївецької с/р Кам`янець-Подільського району; фото; оригінал підпису; копія паспорту; копія свідоцтва про народження; довідка від 28.07.2020 року №4/7429.

За результатами розгляду заяви позивача листом від 31.07.2020 року №П-19/6/0512-20/0512/542/20 позивача повідомлено, що згідно із ч. 5 п.5 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України під час подання зави та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном.

Крім того повідомлено, що відповідно до п.4 Порядку заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України чітко визначенні статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Проте зазначеною статтею не передбачено, що довідка установи виконання покарань може підтвердити законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України.

Враховуючи такі мотиви, позивачу повідомлено про неможливість прийняття підрозділом до розгляду поданих позивачем матеріалів про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до п.93 Порядку.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Статтею 7 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Так, правовий статус засуджених іноземців і осіб без громадянства визначається законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" №2235-ІІІ від 18.01.2001 року.

Відповідно до ст.1 Закону №2235-ІІІ громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином.

Статтею 3 Закону України №2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ст.4 Закону №2235-ІІІ питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 5 документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

П. 2 ч.1 ст.6 Закону України №2235-ІІІ громадянство України, крім інших підстав, набувається за територіальним походженням.

Статтею 8 Закону України №2235-ІІІ визначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ст.24 Закону України №2235-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо:

1) встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону;

2) прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою - дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом зі своїм висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства;

4) прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону;

7) видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI) одним з документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення є паспорт громадянина України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 1 Розділу І визначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Заяви з питань громадянства оформлюються: про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи. Заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником (п.2-3 Розділу І).

Відповідно до п.4 Розділу І заяви та інші документи з питань громадянства подаються:

особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

П. 5 Розділу І визначено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою.

Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Відповідно до п.24 Розділу ІІ Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

П.92-94 Розділу IV Порядку №215 визначено порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, рішення за якими приймаються територіальними органами Державної міграційної служби України

Так, територіальні органи Державної міграційної служби України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України: за територіальним походженням.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

П.95 Розділу IV Порядку №215 передбачено, що рішення про оформлення набуття особою громадянства України або про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

Як свідчать матеріали справи, за наслідками розгляду звернення позивачу повідомлено про неможливість прийняття підрозділом до розгляду поданих матеріалів про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до п.93 Порядку у зв`язку з тим, що має бути пред`явлено документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що такі дії 3-го міського відділу у м.Вінниці не відповідають встановленому порядку, оскільки положеннями п.93-94 Порядку №215 визначено варіанти дій територіального підрозділу після прийняття документів та при дослідженні правильності їх оформлення.

Так, аналіз положень п.93 та 94 Розділу IV Порядку №215 дає підстави для висновку, що територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України та приймає одне з двох рішень:

1) не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України або

2) надсилає до територіального органу Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження, якщо подані заявником документи належно оформлені.

Разом з тим, зі змісту листа відповідача від 31.07.2020 року встановлено, що подані документи не досліджувалися, а територіальним підрозділом відмовлено у їх прийняті, оскільки не надано документа, що посвідчує особу заявника, а також документа про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном.

Відтак, посилання відповідача на п.93 Порядку №215 у листі від 31.07.2020 є необґрунтованим.

Що стосується підстав відмови у прийнятті документів, то суд ставиться до таких критично, з огляду на наступне.

Так, дійсно, до заяви позивача додано копію його паспорту, як громадянина СРСР та копія довідки установи відбування покарань про те, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі з 2001 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1429 встановлено, що вважаються дійсними паспорти громадян України, що оформлені з використанням бланків паспортів колишнього Союзу СРСП до 1 січня 2005 року.

Відповідач, посилаючись на дану постанову, зазначає, що паспорт громадянина СРСР ОСОБА_1 не дійсний та на даний час втратив чинність.

Разом з тим, суд звертає увагу, що дана норма стосується паспортів громадян України, а позивач таким не є.

Як вже зазначалось вище, позивач відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, інші документи, на підставі яких можна було б встановити його особу-відсутні.

Разом з тим, його особа встановлювалася на підставі такого документу органами досудового слідства, судом.

А тому, суд доходить до висновку, що не прийняття до розгляду документів позивача із підстав не подання документу, що посвідчує особу заявника є протиправними.

Стосовно документу про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном, то суд звертає увагу на наступне.

Ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України та документи, які про це свідчать.

Серед переліку таких випадків та документів відсутня довідка установи виконання покарань про відбування покарання, на підставі вироку суду.

Разом з тим, зміст п.4 Порядку №215 (заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах) та п.5 Порядку №215 (під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів) не має відсилань на вичерпний перелік випадків законного перебування на території України та документи, які б це підтверджували.

Позивач знаходиться на території України та відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі вироку суду.

Така обставина не може вважатися незаконною підставою перебування на території України позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що не прийняття до розгляду документів позивача із підстав не подання документу, передбаченого ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та не врахування довідки від установи відбування покарань є протиправним.

Судова колегія вважає, що відповідач, не приймаючи документи позивача до розгляду та не надаючи оцінки правильності оформлення документів для можливості розгляду питання щодо набуття громадянства по суті, позбавляє позивача можливості набути громадянство України та сприяє виникненню випадків безгромадянства.

В контексті розгляду даної справи, суд також враховує, що 11.01.2013 року Україна приєдналася до Конвенції про скорочення безгромадянства від 30.08.1961 та має дотримуватися міжнародних зобов`язань спрямованих на скорочення випадків безгромадянства.

Також судом при розгляді справи враховується практика ЄСПЛ при розгляді справ з приводу питань громадянства.

Так, хоча Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не містить такого поняття, як право на громадянство, однак, у своїй практиці Європейський суд з прав людини розглядає питання громадянства переважно в контексті ст.ст.8 і 14 конвенції.

І, зокрема, у справі "Ahmadov v. Azerbaijan" суд прийшов до висновку про порушення ст.8 Конвенції у зв`язку із тим, що особі було відмовлено в отриманні посвідчення особи через те, що громадянами вважалися лише особи, які мали постійну реєстрацію в Азербайджані. Аргументи, що участь у виборах, позначення його як громадянина Азербайджану у свідоцтві про народження сина й реєстрація офіцером запасу були підтвердженням громадянства, до уваги не бралися. В ЄСПЛ дійшли висновку, що в даному випадку було порушення ст.8 конвенції.

Таким чином, при вирішенні зазначених питань, відповідний орган має оцінювати всі аргументи та враховувати інші наявні документи для встановлення відповідних обставин.

Враховуючи зазначені висновки, суд вважає, що відповідачем формально, без врахування індивідуальної ситуації, яка склалася у позивача, не прийнято його документи до розгляду.

Що стосується позовних вимог позивача та способу захисту його прав, то суд зазначає наступне.

Так, позивач просить визнати бездіяльність 3-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області протиправною щодо відмови в оформленні набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" та зобов`язати 3-й міський відділ у м. Вінниці управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області здійснити оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України".

Разом з тим, як зазначалося судом, зі змісту листа від 31.07.2020 року випливає, що відповідач не приймав рішення про відмову в оформленні набуття ОСОБА_1 громадянства України.

Відповідач не прийняв подані документи до розгляду з підстав зазначених вище і не досліджував відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України, що передбачено пунктами 93-94 Порядку №215.

Крім того, прийняття рішення про оформлення набуття громадянства України відноситься до компетенції територіального органу Державної міграційної служби України, якому направляються відповідні документи територіальним підрозділом.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії 3-го міського відділу у м. Вінниці Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо неприйняття до розгляду ОСОБА_1 документів про оформлення набуття громадянства за територіальним походженням та зобов`язати прийняти документи до розгляду та надати їм оцінку відповідно до п.93 Порядку №215.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Сушко О.О. Гонтарук В. М.