Справа № 420/10217/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10217/20
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року по справі № 420/10217/20 за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення завданих матеріальних збитків у розмірі 94 221,08 грн,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі позивач, Департамент) звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 94 221,08 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що працівник патрульної поліції в м. Одесі ОСОБА_1 своїми неправомірними діями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдала пошкоджень службовому автомобілю. Відповідно до висновку експертного дослідження та згідно до зведених даних по розрахунку ремонтної калькуляції вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 94 221,08 грн. На підставі вказаного Департамент просив задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року по справі № 420/10217/20 позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальну шкоду в розмірі 94 221,08 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на поліцейських, які проходять службу у Національної поліції України, положення ЦК України не поширюються, а до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Закону України «Про національну поліцію». Однак, у зазначеному Законі відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому на думку скаржника, при вирішенні даного спору суд першої інстанції повинен був керуватись приписами Кодексу законів про працю України.

Крім того, відповідно до позиції Великою Палати Верховного Суду зазначений спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби. Скаржник вказує, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ст. 123 КАС України, а тому вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив заявлений позов у зв`язку з порушенням строків звернення до суду.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Наказу начальника Департаменту патрульної поліції від 01.09.2017 № 345 о/с ОСОБА_1 вступила на службу та склала Присягу працівника поліції.

Згідно до облікових даних Департаменту патрульної поліції відповідачці для виконання нею посадових обов`язків, під підпис у дорожньому листі, було видано справний транспортний засіб - автомобіль «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22.03.2020 року о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота», н/з НОМЕР_2 , по вул. Академіка Корольова в м. Одеса, не обрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем «Мітцубісі», н/з НОМЕР_3 , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху України».

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до Висновку експертного дослідження № 8 від 10.04.2020 року проведеного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкоджень та ремонт відповідно до зведених даних по розрахунку ремонтної калькуляції експертного дослідження № 362 від 22.03.2020 року становить 94 221,08 грн.(а.с.26-44)

09.07.2020 року ОСОБА_1 було вручено, під підпис, Лист претензію № 12319/41/13/11-2020 від 06.07.2020 року про добровільне відшкодування збитків.

З метою стягнення з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України матеріальних збитків, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 своїми неправомірними діями завдала збитків власнику транспортного засобу - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Приписами статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

За усталеною практикою Верхового Суду (в тому числі, згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16) указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питання матеріальної відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з публічної служби.

Як передбачено приписами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, згідно із ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

У рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року по справі 947/9475/20 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а саме порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постанова Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року по справі 947/9475/20 в апеляційному порядку не оскаржена та набрала законної сили 01.06.2020 року.

06.07.2020 року Департаментом було підготовлено Лист претензію № 12319/41/13/11-2020 про добровільне відшкодування збитків. Тобто станом на 06.07.2020 року, позивачу було відомо про порушення своїх прав.

Проте, із заявленим позовом про стягнення завданих матеріальних збитків Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду лише 07.10.2020 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Разом з цим, у своєму позові, Департаментом не заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не зазначено про поважність причин пропуску такого строку.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і останній не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, оскільки Департаментом пропущений місячний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, жодних причин і обставин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію позивачем прав у встановлений строк, останнім не наведено і таких апеляційним судом не встановлено, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що у суду першої інстанції не було підстав для прийняття рішення про задоволення позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Згідно із ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 241, 243, 250, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року по справі № 420/10217/20 скасувати та прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення завданих матеріальних збитків у розмірі 94 221,08 грн. залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.