Справа № 314/1329/21
Суддя: Свідунович Н. М.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/1329/21
Провадження № 2-а/314/22/2021
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб справу № 314/1329/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до суб`єкта владних повноважень - інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Мірошниченка Максима Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до суб`єкта владних повноважень - інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Мірошниченка Максима Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого вказує, що 27.03.2021 капралом поліції Мірошниченком М.О. відносно неї винесена постанова серії ЕАН № 3980501 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивачка зазначила, що з висновками відповідача не згодна, так як правил дорожнього руху не порушувала, рішення та дії відповідача у звинуваченні скоєнні правопорушення та накладання стягнення вважає неправомірними.

Зазначає, що рухалась з дотриманням визначених законом вимог швидкісного режиму. Про швидкість в 73 км/год, визначену в постанові було оголошено поліцейським усно. Приладу, який вимірює швидкісний режим для огляду надано не було, будь-якого вимірювального приладу в руках поліцейського чи на авто поліцейського не бачила, у зв`язку з чим було обмежено право перевірити відповідність приладу відомостям, внесеним у постанову, збереженість пломб та невтручання в такий прилад, працездатність такого приладу та висловити будь-яку позицію відносно належності та допустимості зазначеного доказу.

Додаток до постанови поліцейський визначає: «До постанови додаються: відео». Відносно зазначеного доказу позивачка зазначає, що такого доказу при винесенні постанови поліцейським не досліджувалось. Їй такого доказу не надавалось, у зв`язку з чим вона не мала можливості висловити свою позицію відносно належності та допустимості зазначеного доказу. Клопотання ж позивача відносно забезпечення реалізації права на захист поліцейським не вирішено.

На підставі викладеного позивачка просить скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Мірошниченка Максима Олександровича серії ЕАН № 3980501 від 27.03.2021 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.03.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 15.04.2021.

15.04.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

У судове засідання 06.05.2021 позивачка не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності за наявними в адміністративній справі документами.

21.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач вважає вимоги позивачки безпідставними та зазначає, що 27.03.2021 під час несення служби в м. Запоріжжі поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізькій області Мірошниченком М.О. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 TC № 000549 було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу Mitsubishi Outlender з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Зупинивши автомобіль під керуванням позивачки, представившись згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідачем була наголошена причина звернення, а саме, що водій порушив вимоги Правил дорожнього руху України, перевірені документи водія транспортного засобу. У зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.ст. 268, 289 КУпАП, про що свідчить відповідна відмітка у п. 8 постанови. При розгляді справи відповідач діяв в межах наданих йому Законом України «Про Національну поліцію» повноважень. Щодо вимірювальної техніки відповідач зазначив, що лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів TruCam LTI 20/20 TC № 000549, відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/20472, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 24.11.2020, чинного до 24.11.2021, є придатним до застосування. У зв`язку з викладеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані документи і докази в сукупності, суд прийшов до таких висновків.

27.03.2021 о 13:14:17 капралом поліції Мірошниченком Максимом Олександровичем відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії ЕАН № 3980501 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з постановою, 27.03.2021 о 13:04:57 м. Запоріжжя М18 290 км водій перевищив встановленні межі швидкості в населеному пункті більше ніж на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год, вимір зроблено приладом ТС000549, чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год)

Згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено. Згідно зі ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

За визначенням ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 13.06 від 10.10.2001.

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За приписами пункту 12.4. Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45. «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46. «Кінець населеного пункту».

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обов`язком суб`єкта владних повноважень згідно ст. 19 Конституції України.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано:

1. Роздруківка фото з приладу TruCam;

2. Копія свідоцтва про повірку № 22-01/20472 від 24.11.2020;

3. Копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012;

4. Копія експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 з додатком;

5. Копія експертного висновку № 285 від 29.07.2011;

6. Копія відповіді державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018;

7. Копія листа Мінекономрозвитку «Щодо надання інформації з питань метрології та технічного регулювання»;

8. Копія відповіді ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 № 22-38/49;

9. DVD-r диск з відеозаписом подій.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання належності доказів, в обсязі наданих відповідачем, відносно предмета доказування, суд виходить з такого.

Предметом оскарження за даною адміністративною справою є постанова серії ЕАН № 3980501, винесена 27.03.2021 капралом поліції Мірошниченко Максимом Олександровичем відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340 грн.

Враховуючи те, що предметом оскарження є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, докази в розрізі ст. 251 КУпАП (доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи) слід поділяти на докази, які стосуються матеріального аспекту - тобто докази, які покладені в основу прийнятого правозастосовного рішення (постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності), та докази, які стосуються процесуального аспекту - тобто докази, які доводять дотримання належної правової процедури при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Дослідивши надані відповідачем відеозаписи, суд приходить до висновку про неналежність доказів відповідача, а саме: копії свідоцтва про повірку № 22-01/20472 від 24.11.2020; копії сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012; копії експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 з додатком; копії експертного висновку № 285 від 29.07.2011; копії відповіді державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018; копії листа Мінекономрозвитку «Щодо надання інформації з питань метрології та технічного регулювання»; копії відповіді ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 № 22-38/49, відносно оскаржуваної постанови, оскільки відеозаписи не містять доказів дослідження та пред`явлення цих доказів позивачці при розгляді справи та прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що в змісті оскаржуваної постанови також відсутні посилання на вищезазначені докази відповідача.

Прийняття судом таких доказів як належних та надання їм правової оцінки, за відсутності доказів покладення цих доказів в основу оскаржуваної постанови, не узгоджується з процесуальним аспектом «права на справедливий суд» визначеним ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та може містити ознаки свавілля, що є неприпустимим в демократичному суспільстві, де принцип верховенства права визнається як основоположний.

Дослідивши інші докази суд встановив, що відповідачем надано фотознімок з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM № ТС000549, на якому зафіксовано автомобіль, вказано швидкість його руху - 73 км/год, дату та час руху - 03/27/2021 - 13:04:41.

Наданий відповідачем відеозапис з лазерного вимірювача швидкості руху містить також дату та час 03/27/2021 - 13:04:41.

На вказаних фотознімку та відеозапису не зафіксовано особу, яка перебуває за кермом автомобіля.

Відеозапис з лазерного вимірювача швидкості тривалістю 2 секунди містить однакові, незмінні показники часу: 13:04:41 на початку відео, 13:04:41 наприкінці відео.

Час, вказаний на фотознімку та відеозапису, 13:04:41, не відповідає часу вчинення правопорушення, визначеному в оскаржуваній постанові, а саме - час вчинення правопорушення 27.03.2021 о 13.04.57, що є пізніше за часом.

Дослідивши відеозапис DSJX300186_APO186 (період часу відеозапису 13:01:47 - 13:04:33) вбачається, що в період часу з 13:01:47 по 13:04:33 поліцейський спілкується з позивачкою. Порівнявши час, визначений на фотознімку з лазерного вимірювача швидкості руху та відеозапису з лазерного вимірювача, 13:04:41, та час вчинення правопорушення, визначений у постанові, 13:04:57, з періодом часу з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського з 13:01:47 по 13:04:33, суд приходить до висновку про неузгодженість доказів, тому ці докази не можуть бути враховані судом як належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення.

Досліджений відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського DSJX300186_APO186 (період часу відеозапису 13:12:33 - 13:17:32) показує, що до часу розгляду справи про адміністративне правопорушення визначеному в постанові - 13:14:17 в руках поліцейського наявні роздруковані постанова та її копія (період відеозапису з 13:14:03-13:14:16), що є неприпустимим та таким, що не відповідає вимогам дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначеним КУпАП.

Дисциплінарний або адміністративний орган може мати ознаки «суду» у автономному значенні, яке має це поняття у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, хоча у внутрішньо-правовій системі він може і не називатись «трибуналом» або «судом». У практиці Європейського суду поняття «суду» визначається з огляду на його функції відправлення правосуддя, тобто вирішення питань, віднесених до його компетенції, на підставі правових норм і шляхом належно проведеного процесу. Він має відповідати й іншим вимогам: незалежності, зокрема щодо виконавчої влади, неупередженості, тривалості мандату його членів, процесуальним гарантіям, деякі з котрих перелічені у тексті самої статті 6 § 1 (Belilos проти Швейцарії, § 64; Coeme і інші проти Бельгії, § 99; Richert проти Польщі, § 43).

Стаття 6 § 1 вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім». Зазвичай безсторонність визначається як відсутність упередження або наперед складеної думки і може оцінюватись у різний спосіб (Kyprianou проти Кіпру [ВП], § 118; Micallef проти Мальти [ВП], § 93).

Європейський суд з прав людини розрізняє:

i. суб`єктивний підхід, тобто спробу встановити переконання або особистий інтерес певного судді у даній справі;

ii. об`єктивний підхід, тобто встановити, чи суддя надав достатні гарантії, які виключали б будь-які правомірні сумніви з цього приводу (Kyprianou проти Кіпру [ВП], § 118; Piersack проти Бельгії, § 30; Grieves проти Сполученого Королівства [ВП], § 69, Моріс проти Франції [ВП], § 73).

Межа між цими двома поняттями не є герметичною, оскільки не лише сама поведінка судді може, з точки зору зовнішнього спостерігача, породити об`єктивно виправдні сумніви у його неупередженості (об`єктивний підхід), але й може свідчити про його особисте переконання (суб`єктивний підхід). Тому застосування одного з цих критеріїв, або ж обох, залежатиме від конкретних обставин, пов`язаних із спірною поведінкою (Kyprianou проти Кіпру [ВП], §§ 119 і 121).

Європейський суд, застосовуючи об`єктивний підхід оцінки безсторонності «суду», ознаки якого має поліцейський, який приймає рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зазначає, що навіть зовнішня видимість може бути важливою. Вона полягає у довірі, котру в демократичному суспільстві суди мають викликати під час судового розгляду, в тому числі й у підсудних. Тому кожен суддя, в неупередженості якого є правомірні сумніви, має заявити самовідвід (Castillo Algar проти Іспанії, § 45).

З відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського DSJX300186_APO186 (період часу відеозапису 13:12:33 - 13:17:32) вбачається, що за період часу відеозапису перед позивачкою при розгляді справи та прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності перебувають два-три поліцейські, які спілкуються з позивачкою. Оскаржувана постанова винесена капралом поліції Мірошниченком М.О., при цьому участь інших поліцейських при розгляді справи та прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, їх процесуальний статус, відповідачем перед судом не обґрунтована та не визначена.

Суд зазначає, що перебування перед особою, відносно якої вирішується питання про притягнення її до адміністративної відповідальності, крім посадової особи, яка приймає рішення (в даному випадку поліцейський одноособово), інших одного чи двох поліцейських, які активно беруть участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення шляхом висловлювання своїх позицій та переконання позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, об`єктивно може породжувати невизначеність відносно того, який саме поліцейський розглядає справу та приймає рішення, чи є такий орган безстороннім, як за суб`єктивним так і за об`єктивним підходом, та чи дотримується законодавчо визначений порядок розгляду такої справи.

Вирішуючи питання відносно дотримання критеріїв безсторонності «суду», при розгляді та прийнятті рішення поліцейським, для суду обставина активної участі інших одного-двох поліцейських при розгляді справи та прийнятті рішення, є достатньою обставиною, щоб прийти до висновку, що органом - посадовою особою, не дотримано конвенційних вимог щодо демонстрації «суду», так і не дотримано зовнішньої видимості безсторонності «суду», котра полягає у довірі, котру в демократичному суспільстві суди мають викликати під час судового розгляду.

В світлі наведених міркувань суд приходить до висновку, що вимоги позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є обґрунтованими і підлягають задоволенню з вищенаведених підстав.

Провадження по даній справі підлягає закриттю відповідно до положень ст. 286 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 250, 255, 257, 271-272, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до суб`єкта владних повноважень - інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Мірошниченка Максима Олександровича (службова адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Мірошниченка Максима Олександровича серії ЕАН № 3980501 від 27.03.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

06.05.2021