Справа № 420/14788/20
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Горбаченка Е.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Палиці А.В.,

представника відповідача: Білоконь Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ізюмського РВ ГУ ДМС України в Харківській області, Головного управління ДМС України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 18.11.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.11.2020 року про оформлення припинення громадянства України ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області внести до відповідних реєстрів та баз даних інформацію про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.11.2020 року, яким було оформлено припинення громадянства України ОСОБА_1 відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянства України».

Ухвалою від 28.12.2020 року Одеським окружним адміністративним судом вказану позовну заяву залишено без руху.

13.01.2021 року (вх. № 1495/21) на виконання ухвали позивач надав до суду уточнену позовну заяву, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 18.01.2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08.02.2021 року (вх. № ЕП/3374/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

10.02.2021 року (вх. № 6695/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

11.02.2021 року (вх. № 6746/21) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

25.02.2021 року (вх. № 9627/21) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

Ухвалою від 19.03.2021 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ізюмський РВ ГУ ДМС України в Харківській області, ГУ ДМС України в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.11.2020 року позивач звернувся до Ізюмського РВ ГУДМС України в Харківській області з питанням оформлення паспорта, у зв`язку із втратою. Однак, отримав відмову в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що 18.11.2020 року до Ізюмського РВ ГУДМС України в Харківській області надійшла інформація ГУ ДМС України в Одеській області, щодо скасування наданого ОСОБА_1 рішення про набуття громадянства за територіальним походженням, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання 13.05.2021 року з`явились позивач, представник позивача та представник відповідача, треті особи по справі не з`явились, направила клопотангня про розгляд справи без участі.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за данною явкою сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 отримав громадянство України за територіальним походженням, через те, що він прибув на територію України в м. Одесу разом із своєю сім`єю батьком та сестрою у 1988 році. Проживав в пансіонаті «Антарктика» до 1990 року. З 1991 року по 2000р. ОСОБА_1 навчався в ЗОШ №118 в м. Одесі, а з 10.10.2003 року перебуває на військовому обліку в Малиновському РВК м. Одеси.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (надалі - Закон України «Про громадянство України»).

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка сама або хоча б один з її батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, що взяв зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її діти реєструються громадянами України.

Судом з`ясовано, що відповідно до Свідоцтва про народження позивач має право на набуття громадянства України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням, як особа, яка народилася до 16.07.1990 на території, яка стала територією України у порядку встановленому законодавством.

Набуття громадянства України громадянами Республіки Білорусь (у тому числі за територіальним походженням, тобто відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України») з 08.04.2000 здійснюється по спрощеному порядку на підставі Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні, підписаної 12.03.1999 та ратифікованої 21.10.1999 Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні» №1186-XIV.

На виконання даної Угоди прийнято «Порядок реалізації Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні», затверджений спільним наказом МВС України, МЗС України, Мін`юсту України від 28.04.2000 № 317/95/15/5а, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19.05.2000 за №293/4514 (надалі - «Порядок реалізації Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні»).

Відповідно до пп.1.2.1 п.1.2 «Порядок реалізації Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні та які самі або хоча б один з їх батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народились або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територіїю України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) подають до міського (без районного розподілу) або районного відділу органів внутрішніх справ України за місцем постійного проживання (далі - відділ) документи, передбачені частиною 3 розділу II «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», що затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, за винятком документа про припинення громадянства Республіки Білорусь чи зобов`язання його припинити.

Згідно з пп.1.2.2 п.1.2 «Порядок реалізації Угоди між Україною і Республікою Білорусь про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають в Україні» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазом із зазначеними документами громадянин Республіки Білорусь подає заяву про зміну громадянства (додаток 1).

Як зазначено у п.22 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого 27.03.2001 Указом Президента України №215/2001 (надалі - «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень») (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм); в) один з таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - декларацію про відмову від іноземного громадянства разом з документом, що підтверджує надання особі статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - заяву про зміну громадянства - для іноземців, які перебувають у громадянстві держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України та набуття громадянства України відповідно до законодавства України; - документ, що підтверджує факт припинення іноземного громадянства, - для іноземців, які перебувають у громадянстві держав, міжнародні договори України з якими дозволяють особам звертатися для набуття громадянства України за умови, якщо вони доведуть, що не є громадянами цих держав; - зобов`язання припинити іноземне громадянство - для інших категорій іноземців. Зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави або міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Пунктом 3 ч.1 ст.24 Закону України «Про громадянство України» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань громадянства і підпорядковані йому органи здійснюють такі повноваження: приймають рішення про оформлення набуття громадянства України особами за підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 4 - 10 статті 6 цього Закону.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про громадянство України» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок встановлення батьківства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно з п.74 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) головне управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України, до якого документи були подані заявником. Районне, районне у місті, міське управління або відділ МВС України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, начальник районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі або його заступник приймає рішення про встановлення належності особи до громадянства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління МВС України в області, місті Севастополі або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про встановлення належності особи до громадянства України. Рішення про встановлення належності особи до громадянства України або про відмову у задоволенні клопотання про встановлення належності особи до громадянства України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів надсилається до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України, до якого документи були подані заявником. Районне, районне у місті, міське управління або відділ МВС України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення належності особи до громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

Отже, прийняття відповідного рішення відбувається на підставі поданих заявником документів, які перевіряються посадовими особами на предмет їх відповідності та встановлення обставин, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, згідно матеріалів особової справи позивача №2900240 (про набуття громадянства України) ОСОБА_1 24.01.2005 року звернувся до УМВС України в Одеській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Також, вказано, що позивачем до вказаної заяви надано: декларацію про відсутність іноземного громадянства; свідоцтво про народження; копію військового квитка; виписку із домової книги; свідоцтво про смерть батька ОСОБА_1 ; автобіографію; квитанцію про сплату державного мита.

За наслідками розгляду заяви і доданих до неї документів ВГІРФО УМВС України в Одеській області 23.02.2005 року на підставі ст. 8 Закону України № 2235-ІІІ прийнято рішення про визнання ОСОБА_1 громадянином України.

Згодом, Малиновським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області 24.07.2007 року позивачу видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

Так, 10.11.2020 року позивач звернувся до Ізюмського РВ ГУДМС України в Харківській області з питанням оформлення паспорта, у зв`язку із втратою.

На виконання запиту Ізюмського РВ ГУ ДМС України в Харківській області, ГУ ДМС України в Одеській області проведено перевірку, підстав отримання позивачем громадянства України, за результатами якої встановлено, що у матеріалах справи №290240 відсутні підставі для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

З цих підстав, 18.11.2020 року ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності до наказу МВС України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16.08.2012 року № 715 прийнято подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, яку того дня направлено до Ізюмського РВ ГУ ДМС України в Харківській області. Також, ГУ ДМС України в Одеській області видано позивачу довідку № 290240 про припинення громадянства України за формою затвердженим вказаним наказом.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України від 18.11.2020 року мотивоване тим, що перевіркою наявних в матеріалах особової справи позивача документів, наданих позивачем до заяви від 24.01.2005 року, встановлена відсутність підстав з якими Закон України № 2235-ІІІ пов`язує оформлення набуття громадянства України та належність ОСОБА_1 до громадянства України, зокрема не встановлено, що ОСОБА_1 до 16 липня 1990 року проживав на території, яка стала територією України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), оскільки документи, що підтверджують зазначений факт, ним надані не були.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Відповідачем не надано доказів та судом не встановлено фактів, які б свідчили про подання позивачем під час оформлення паспорту громадянина України свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права набути громадянство України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах особової справи № 290240 міститься Висновок Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 30.12.2004 року зі змісту якого вбачається, що вперше зі своєю сім`єю (батьком та сестрою) ОСОБА_1 прибув в м. Одесу у 1988 році та в період з 1988 року по листопад 1990 року проживав в пансіонате «Антарктика», так як даний пансіонат був місцем поселення біженців. З листопада 1990р. по 1993р. проживав в АДРЕСА_1 . Вказані обставини не оскаржувались та не спростовувались органом, який прийняв рішення про надання громадянства України ОСОБА_1 , та були достатніми для надання громадянства України.

Таким чином, отримавши паспорт громадянина України ОСОБА_1 надалі добросовісно вважав, що ним додержано вимоги чинного законодавства України щодо набуття громадянства України та з виданим паспортом громадянина України ОСОБА_1 прожив на Україні понад 14 років.

Враховуючи зазначене, відповідачем не було доведено жодним чином протиправності дій позивача, а його дії встановили негативні наслідки саме для позивача, що є неприпустимим.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення від 18.11.2020 року оформленого у вигляді Подання «Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України» приписам ч.2 ст.2 КАС України та, відповідно, його протиправність.

Суд вважає, що достатнім способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.11.2020 року про оформлення припинення громадянства України ОСОБА_1 .

Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; номер і серія паспорта НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; код 37811384), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ізюмського РВ ГУ ДМС України в Харківській області (місцезнаходження: 64300, Харьковская область, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 2), Головного управління ДМС України в Харківській області (61057, Харківська обл., місто Харків, вул. Римарська, буд. 24) про визнання протиправним та скасування рішення від 18.11.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 18.11.2020 року, оформлене у формі подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; номер і серія паспорта НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина