Справа № 540/3814/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/3814/20
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 07.09.2020 р. № 06;

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати подання заяви, а саме з 01.09.2020 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії на пільгових умовах, з посиланням на недосягнення віку встановленого абз.1 п.2 ст.114 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме 49 років та не підтвердження факту пільгової роботи з повним робочим днем. Позивач зазначила, що при зверненні із заявою про призначення пенсії нею подано усі необхідні документи, а тому підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 у відповідача не було.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що списками № 1, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461 та постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2017 року № 479, яка набрала чинності 01.01.2018 року, не передбачено посаду яку обіймала у цей період позивач, а саме: рентгенлаборант. Крім того, надана разом із заявою про призначення пенсії довідка від 19.08.2020 р. № 3-18//64 Херсонської дитячої обласної клінічної лікарні видана в супереч положенню п.3 Порядку від 18.11.2005 року № 383, а саме: періоди мають бути зазначені по періодам атестованих посад рентгенлаборанта та молодшого спеціаліста з медичною освітою; довідка має містити всі накази про результати атестації робочих місць, в наданій довідці відсутнє посилання на наказ про атестацію 2003 року. Позивачем також не надано копію наказу від 04.05.2017 року № 105 про зміну назви відділення та штатний розклад зі структурою відділення променевої діагностики станом на 01.05.2007 р. Відповідач також зазначив, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 не досягла законодавчо встановленого віку 49 років, з якого така пенсія може бути призначена.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі пп.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення", яке оформлено протоколом від 07.09.2020 р. № 06.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2020 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийняти рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема апелянт зазначає, що суд помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на висновки Конституційного суду України від 23.01.2020 року по справі № 1-р/2020, оскільки на думку апелянта, зазначене рішення впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 вересня 2020 року звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком за списком № 1. До заяви позивачем додано:

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- паспорт громадянина України від 21.01.2000 року НОМЕР_1 ;

- трудову книжку від 05.12.1989 року НОМЕР_2 ;

- диплом молодшого спеціаліста від 29.06.1995 року ІМ № 002539;

- довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.08.2020 року № 3-18/64;

- свідоцтво про народження дитини від 13.02.1997 року НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про шлюб від 28.08.1993 року11- НОМЕР_4 ;

- наказ Дитячої обласної лікарні від 17.12.1998 року № 180 "Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення та проведення першочергових заходів щодо покращення умов праці" з переліком атестованих робочих місць за списком № 1;

- висновок управління праці та зайнятості населення Херсонської обласної державної адміністрації від 17.05.2000 року № 27 щодо експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці в Херсонській обласній дитячій лікарні;

- наказ Дитячої обласної лікарні від 15.12.2003 року № 197 "Про результати проведення чергової атестації робочих місць за умовами праці для визначення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення" з переліком атестованих робочих місць за списком № 1;

- висновок Головного управління праці та соціального захисту населення № 78 щодо експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці у обласній дитячій клінічній лікарні;

- наказ Дитячої обласної клінічної лікарні від 12.12.2008 року № 179 "Про затвердження результатів атестації робочих місць для визначення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення" з переліком атестованих робочих місць за списком № 1;

- висновок Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації від 30.12.2008 року № 173 щодо експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці у обласній дитячій клінічній лікарні, м.Херсон;

- наказ КЗ "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради від 10.12.2013 року № 157 "Про затвердження результатів атестації робочих місць для визначення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення" з переліком атестованих робочих місць за списком № 1;

- висновок Департаменту соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації від 31.01.2014 року № 6 щодо експертизи якості атестації робочих місць у КЗ "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради;

- наказ КЗ "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради від 12.12.2018 року № 282 "Про затвердження результатів атестації робочих місць для визначення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення" з переліком атестованих робочих місць за списком № 1;

- довідку Головного управління Держпраці у Херсонській області від 14.01.2019 року № ХС 1606/75Д про стан законодавства про працю;

- наказ комунального некомерційного підприємства "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" від 21.04.2020 року № 89 "Про затвердження результатів атестації робочих місць для визначення права робітників на пільгове пенсійне забезпечення" з переліком атестованих робочих місць за списком № 1;

- лист ГУ Держпраці у Херсонській області від 30.04.2020 року № 01-09/1/1024;

- наказ комунального некомерційного підприємства "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" від 29.05.2020 року № 110 "Про внесення змін до штатного розпису та встановлення посадових окладів".

Протоколом від 07.09.2020 року № 06 ГУ ПФУ в Херсонській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком за списком № 1 відповідно до пп.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю права на пенсію. Станом на 01.09.2020 року страховий стаж (неповний) складав 29 років 5 місяців 5 днів.

Листом від 15.09.2020 року № 2100-0301-8/38447 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки, які народились з 01.10.1973 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 після досягнення віку 49 років. Довідка від 19.08.2020 року № 3-18/64 Херсонської дитячої обласної клінічної лікарні видана в супереч положенню п.3 Порядку від 18.11.2005 року № 383, а саме: періоди мають бути зазначені по періодам атестованих посад рентгенлаборанта та молодшого спеціаліста з медичною освітою; довідка має містити всі накази про результати атестації робочих місць, в наданій довідці відсутнє посилання на наказ про атестацію 2003 року. За записами трудової книжки та даними реєстру застрахованих осіб, страховий стаж ОСОБА_1 становив 29 років 5 місяців 5 днів, пільговий стаж потребує підтвердження факту роботи з повним робочим днем, оскільки ОСОБА_1 з грудня 2002 року одночасно працює на інших підприємствах. Для з`ясування питання щодо роботи на атестованому робочому місці в рентгенологічному відділенні необхідно надати копію наказу від 04.05.2017 року № 105 про зміну назви відділення та штатний розклад зі структурою відділення променевої діагностики станом на 01.05.2007 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач помилково дійшов висновку про непідтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 за списком № 1, у зв`язку з чим прийняв протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до п."а" ст.13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема:

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

В постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що «пенсія за віком» - це свого роду «державний депозит» (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на «пенсії за віком на пільгових умовах».

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

9 липня 2003 року ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт "а" частини другої статті 114 такого змісту:

працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення N 1-р/2020).

Саме це Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 покладено в основу позовних вимог.

Позивач зазначає, що п. "а" ч.1 ст.13 Закону 1788-XII повинен застосовуватись в редакції, яка діяла до 02 березня 2015 року, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Натомість відповідач керується Законом № 1058-ІV (в редакції Закону №2148-VIII), за яким необхідний пенсійний вік становить 55 років.

Водночас Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся. Згідно із частиною першою статті 92 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.

У рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151 - 2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справи та вимог статті 151-2 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У першому пункті резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Проаналізувавши наведене рішення Конституційного Суду України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 23.01.2020 (моменту прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказані закони містять розбіжності, зокрема в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком № 1 щодо вікового цензу, який складає 45 років, за пунктом «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та 49 років за абз.2 п.1 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Враховуючи наведені рішення ЄСПЛ та те, що національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема пункт «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для вказаних осіб підхід, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у зразковій справі Верховного Суду у справі № 360/3611/20 від 21.04.2021 року.

Посилаючись на відсутність підтвердження атестації робочих місць, не досягнення позивачем віку 49 років, відповідач і вказував основною підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що п. "а" ч.1 ст.13Закону 1788-XII повинен застосовуватись в редакції, яка діяла до 02 березня 2015 року, а отже після досягнення 45 років позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за умови наявності стажу роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Судова колегія звертає увагу, що на працівника, зайнятого на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих міць за умовами праці покладається на відповідні повноваження державних контролюючих органів, зокрема Держпраці.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а та Верховним Судом в постанові від 01 березня 2021 року по справі № 376/1528/17.

Отже відсутність інформації щодо проведення атестації робочих місць не може слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до довідки комунального некомерційного закладу "Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня" Херсонської обласної ради від 19.08.2020 р. № 3-18/64 тривалість робочого дня ОСОБА_1 - 5 годин, тривалість робочої неділі - 30 годи, працює повний робочий день рентгенолаборантом (молодшим спеціалістом з медичною освітою) рентгенівського кабінету (по наданню екстреної медичної допомоги), інших робіт не виконує, працює по змінах.

Вказані відомості повністю відповідають вимогам розділу 38 "Рентгенівське випромінювання " Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 163.

Отже помилковими є сумніви пенсійного органу, що позивач працює повний робочий день, оскільки займана нею посаду передбачає під повним робочим тижнем саме 30 годинний.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на підставі пп.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення", яке оформлено протоколом від 07.09.2020 р. № 06 та щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2020 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 30 листопада 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко