Справа № 260/190/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2021 року м. Ужгород№ 260/190/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1 ;

представника відповідача - Фурт С.Р.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачеві була призначена пенсія за вислугу років у 2003 році. В червні 2018 року позивач отримав лист відповідача про перерахунок пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, зокрема з 01.01.2016 року розмір перерахована пенсії позивача складає 3614,61 грн. Позивач зазначає, що сума перерахованої йому пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року склала тільки 6927,18 грн., що на переконання позивача суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988. Так, відповідач на звернення позивача про перерахунок пенсії вказав, що оскільки позивач продовжував працювати в зазначений період, а тому йому була призупинена виплата пенсії. Однак, наголошує, що в жодному законі не зазначено, що у випадку тимчасової призупиненої виплати пенсії не проводити нарахування пенсії.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що з січня 2003 року позивач отримує пенсію за вислугу років, разом з тим з березня 2008 року та по теперішній час позивач працює на посаді та на умовах Закону України "Про державну службу". З 01.01.2016 року у позивача виникло право на перерахунок пенсії, відтак відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням періоду за який позивачу було призупинено виплату пенсії. Таким чином, розмір відкладеної виплати позивачеві за 2016-2017 роки склав 6927,18 грн.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з січня 2003 року позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечується сторонами, позивач працює з березня 2008 року та продовжує працювати по теперішній час на посаді та на умовах Закону України "Про державну службу".

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Стаття 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Так, з 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІІ, згідно якого Верховна Рада України постановила викласти статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в новій редакції.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, що застосовується з 1 жовтня 2017 року) зазначено, що тимчасово, по 30 вересня 2017 року, особам (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року нарахування та виплату пенсії позивачеві, як працюючому пенсіонеру на посадах та на умовах Закону України «Про державну службу» відповідачем було призупинено.

20 грудня 2016 року набуло чинності рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року за № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). У частині 2 резолютивної частини даного рішення Конституційного Суду зазначено, що положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням пункту 5 Розділу III Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІІ визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. За змістом вищезазначених норм вбачається, що підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року за № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Згідно частини 2 резолютивної частини цього рішення Конституційного суду зазначено, що положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З огляду на вище викладене вбачається, що положення статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із змінами, внесеними згідно із Законом № 3591-IV від 04.04.2006 (в редакції Закону № 213- VIII від 02.03.2015) до винесення рішення Конституційним Судом України 20.12.2016 року № 7-рп/2016 були чинними.?

З 01 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VІІІ, яким внесено зміни до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а саме зазначено: "з 1 жовтня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу)".

На підставі вище зазначеного, позивачеві, як працюючому пенсіонеру було поновлено виплату пенсії з 01.10.2017 року.

Отже, з 01 січня 2016 року у позивача виникло право на перерахунок пенсії.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 від ліквідаційної комісії УМВС до відповідача надійшла довідка від 21 березня 2018 року №N/А4218 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача (а.с. 32).

Відповідач, на основі довідки від 21 березня 2018 року №N/А4218 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року із врахуванням періоду за який позивачеві було призупинено виплату пенсії (а.с. 8), про що було повідомлено позивача.

Згідно матеріалів пенсійної справи № 104/4218 (оригінал якої було досліджено судом в ході розгляду справи по суті) вбачається, що позивач отримував пенсію за період з 20 по 31 грудня 2016 року (11 днів) та з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року (92 дні). Сума перерахованої пенсії позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року становить 6927,18 грн.

Отже, розмір відкладеної виплати позивачеві за 2016-2017 року склав 6927,18 грн., а саме розмір доплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року - (3614,61-1569,44) х 3 = 6135,51 грн.; 2045,17 грн. : 31 x 12=791,67 грн. Всього 791,67 + 6135,51 = 6927,18 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні та належні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив на позов.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позов, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 17.05.2021 року, з огляду на перебування судді у відпустці.