Справа № 340/3827/20
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року м. Кропивницький Справа №340/3827/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-92040-50 від 23.08.2019 р. в сумі 23 785,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.06.2010 р. був зареєстрований як підприємець, однак підприємницьку діяльність не здійснював і у липні 2010 р. подав заяву до інспектора Добровеличківської ДПІ про припинення діяльності. Позивач вказує на те, що пізніше працював водієм у ПП «Олікс» і вважав, що його підприємницьку діяльність припинено з липня 2010 року. Проте наприкінці червня - початку липня 2015 року ним отримано ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду про відкриття провадження за позовною заявою Новоукраїнської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. 13.07.2015 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом ухвалено постанову у справі №П/811/1906/15 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка 28.08.2015 р. набрала законної сили. Позивач наголошує на тому, що з часу ухвалення зазначеної постанови він не здійснює ніякої підприємницької діяльності, працює як найманий працівник, податки за нього сплачує роботодавець. Позивач з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 вважає вимогу про сплату боргу від 23.08.2019 р. №Ф-92040-50 протиправною.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.41-42). Представник відповідача вказує, що відповідно до законодавства, в автоматичному режимі ФОП ОСОБА_1 нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік в сумі 8 448,00 грн, за 2018 рік - 9 828,72 грн. за 2019 рік - 8 262,54 грн. Представник відповідача наголосив на тому, що оскаржувана вимога про сплату боргу винесена на законних підставах, а тому не підлягає скасуванню.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначив, що до набрання чинності Законом України №1774 його підприємницька діяльність була припинена судовим рішенням, яке набрало законної сили 28.08.2015 р., однак з невідомих причин державним реєстратором не виконано постанови суду (а.с.54-59).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - залишено без руху (а.с.26).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.29-30).

02.12.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.53).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.06.2010 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.10-11, 62-64).

З огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 17.12.2019 р. припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.10-11, 62-64).

В обліковій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 відображена недоїмка станом на 30.09.2019 р. у розмірі 23 785,08 грн (а.с.43-44).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів начальником ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.08.2019 р. №Ф-92040-50 на суму єдиного соціального внеску - 23 785,08 грн (а.с.9, 46).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом - Закон №2464).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Окрім того, пунктом 4 частини ' статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску визначено фізичних осіб-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абз.1 п.1, п.3 ч.1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464 не врегульовано.

Суд враховує, що необхідними умовами для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому задля досягнення зазначеної мети законодавчо встановлений обов`язок зі сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) сформовано правовий висновок відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Позивач зазначає, що його підприємницьку діяльність припинено постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, а тому він не мав статусу фізичної особи-підприємця.

Так, постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2015 р. у справі №П/811/1906/15 за позовом Новоукраїнської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, адміністративний позов задоволено у повному обсязі; припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.18).

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що копія постанови від 13.07.2015 р. у справі №П/811/1906/15 надіслана на адресу реєстраційної служби Добровеличківського районного управління юстиції.

Однак, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено запису про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 на виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2015 р. у справі №П/811/1906/15.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. №755-IV (далі за текстом - Закон №755), в редакції чинній на час прийняття постанови у справі №П/811/1906/15, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

З огляду на абз.6 ч.1 ст.46 Закону №755, в редакції чинній на час прийняття постанови у справі №П/811/1906/15, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі: постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ч.3 ст.46 Закону №755, в редакції чинній на час прийняття постанови у справі №П/811/1906/15, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Статтею 49 Закону №755, в редакції чинній на час прийняття постанови у справі №П/811/1906/15, встановлювався порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи-підприємця.

Так, суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Таким чином, постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2015 р. у справі №П/811/1906/15 була підставою для внесення запису до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , однак державним реєстратором вимоги Закону №755 щодо внесення відповідного запису не виконано.

При цьому невиконання обов`язків державним реєстратором стосовно реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не може зумовлювати обов`язку у такої особи щодо сплати ЄСВ за період після прийняття постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2015 р. у справі №П/811/1906/15.

Також суд зауважує, що податковим органом, як позивачем у справі №П/811/1906/15 також не вчинено дій спрямованих на реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та зняття його з обліку як платника податків і ЄСВ.

За встановлених обставин не можливо стверджувати про те, що сам факт державної реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця у 2017 - 2019 роках є безумовною підставою для виконання ним обов`язку зі сплати єдиного внеску у вказаному періоді.

Водночас, суд наголошує на тому, що позивач не повинен нести відповідальність за невиконання державним реєстратором реєстраційних дій щодо реєстрації припинення підприємницької діяльності на підставі рішення суду та повідомлення органів статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування про внесення такого запису.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що після винесення постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.07.2015 р. у справі №П/811/1906/15 у позивача не було підстав презюмувати допущення суб`єктами владних повноважень бездіяльності щодо реєстрації припинення підприємницької діяльності та самостійно ініціювати припинення своєї підприємницької діяльності після внесення змін до Закону №2464, які передбачали обов`язок із обов`язкової сплати мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-92040-50 від 23.08.2019 р., прийнята Головним управління ДФС у Кіровоградській області без урахування усіх обставин, які мали значення для її винесення, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн (а.с.23, 24), а тому суд стягує на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 23 серпня 2019 року №Ф-92040-50 про сплату боргу (недоїмки) на суму 23 785,08 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду - 17 травня 2021 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт