Справа № 280/827/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
18 травня 2021 року Справа № 280/827/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
29.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням попереднього періоду служби з 09.11.2004 по 14.03.2014, що становить 09 років 4 місяця 5 днів;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням попереднього періоду служби з 09.11.2004 по 14.03.2014, що становить 09 років 4 місяця 5 днів, та виплатити нараховану суму одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , з урахуванням вже виплаченої йому суми грошової допомоги при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, з урахуванням періоду служби з 25.04.2014 по 24.04.2020. Разом із тим, оскільки при попередньому звільненні з військової служби у 2014 році позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги (у зв`язку із наявністю вислуги менше 10 років), грошова допомога при повторному звільненні у 2020 році мала бути виплачена з урахуванням строку служби з 09.11.2004 по 14.03.2014. Посилаючись на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 03.02.2021 відкрито провадження у справі №280/827/21; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 04.03.2021 №12997), в якому пояснив, що ОСОБА_1 у 2014 році звільнений із Державної кримінально - виконавчої служби України за власним бажанням, при цьому вислуга років позивача при звільненні в календарному обчисленні становила більше 16 років. Тобто, на момент звільнення із ДУ «Дружелюбівський виправний центр №1» 14.03.2014 позивач набув право на виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Таким чином, дії військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування при обчисленні одноразової грошової допомоги попереднього періоду служби ОСОБА_1 з 09.11.2004 по 14.03.2014 є правомірними, оскільки позивач повторно звільнявся з військової служби та при попередньому звільненні з ДУ «Дружелюбівський виправний центр №1» набув право на отримання одноразової грошової допомоги. З урахуванням наведених обставин у задоволенні позову просить відмовити.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.03.2004 №81 ОСОБА_1 , звільненого наказом Командувача військами Південного оперативного командування від 09.03.2004 №20-ПМ з військової служби у запас (у зв`язку зі скороченням штатів), з 21.03.2004 виключено зі списків особового складу частини. Наказано виплатити грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за вісім повних календарних років служби згідно наказу МОУ від 05.03.2001 №75.

Довідкою від 04.04.2019 №4/4-501, виданою Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1)», підтверджується, що наказом начальника Дружелюбівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1) від 14.03.2014 №50о/с-14 позивача звільнено за власним бажанням у запас Збройних Сил України. ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні не виплачувалася.

Як вбачається з листа Державної установи «Дружелюбівський виправний центр (№1)» від 13.07.2020 №4/10-2-20/Г-2, згідно з послужним списком, в період з 09.11.2004 по 14.03.2014 ОСОБА_1 проходив військову службу в установах ДПтС України. 14.03.2014 позивача звільнено зі служби за власним бажанням. На час звільнення позивач не мав достатньої вислуги років для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2020 №85 ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 24.04.2020 виключено із списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. Вислуга років позивача у Збройних Силах України на день звільнення становить: календарна 24 роки 02 місяця 00 днів, пільгова 04 роки 07 місяців 17 днів, загальна 29 років 01 місяць 12 днів. Наказано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з дня останнього зарахування на службу з 25.04.2014 по 24.04.2020, без урахування періоду попередньої служби.

Не погоджуючись із порядком обчислення одноразової грошової допомоги (в частині не зарахування при її розрахунку періоду служби в ДПтС України), ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи спір по суті, суд керується наступними мотивами.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 N 2262-XII (далі Закон №2262-XII; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з Дружелюбівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1)) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється, зокрема, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах виконання кримінальних покарань, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

За правилами частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 N 2011-XII(далі Закон №2011-XII; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з Дружелюбівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1)) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Порядок №393; тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з Дружелюбівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1)) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку №393 до вислуги років зараховуються, крім іншого, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

У відповідності до вимог статті 9 Закону №2262-XII (тут у редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 у 2020 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

На момент звільнення позивача з військової частини НОМЕР_1 механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок №260).

Відповідно до пунктів 2, 7, 8 розділу XXXII Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством установлено виняток, за наявності якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Спірним у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні з військової служби у 2020 році з урахуванням попереднього терміну служби в Дружелюбівському виправному центрі управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1).

Як вже зазначалося вище, наказом начальника Дружелюбівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1) від 14.03.2014 №;50 о/с-14 позивача звільнено за власним бажанням у запас Збройних Сил України; одноразову грошову допомогу при звільненні позивач не отримував.

Звідси, позивач вважає, що при звільненні з військової частини НОМЕР_1 одноразова грошова допомога мала обчислюватися з урахуванням попереднього періоду служби з 09.11.2004 по 14.03.2014.

Разом з тим слід зазначити, що у разі якщо особа при попередньому звільненні набула право на отримання грошової допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.

При звільненні з Дружелюбівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1) позивач набув право на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону №2262-XII, статтею 15 Закону N 2011-XII, оскільки мав вислугу років понад 10 років (з урахуванням восьми повних календарних років служби у військовій частині НОМЕР_2 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2020 №85 також підтверджується, що вислуга років позивача у Збройних Силах України на день звільнення становить: календарна 24 роки 02 місяця 00 днів, пільгова 04 роки 07 місяців 17 днів, загальна 29 років 01 місяць 12 днів. Тобто, станом на 14.03.2014 позивач мав вислугу понад 10 років.

Відтак, одноразова грошова допомога вже при звільненні з військової частини НОМЕР_1 у 2020 році повинна виплачуватися за період служби позивача з дня його останнього зарахування на службу, без урахування періоду попередньої служби в Дружелюбівському виправному центрі управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№1).

Викладене свідчить про те, що відповідач правомірно нарахував та виплатив позивачу при звільненні грошову допомогу, передбачену статтею 9 Закону №2262-XII, за період з дня останнього зарахування на службу з 25.04.2014 по 24.04.2020, без урахування періоду попередньої служби.

Слід зазначити також, що виняток, який міститься у частині шостій статті 9 Закону №2262-XII, пов`язує позбавлення права на повторне отримання грошової допомоги з фактом набуття права на отримання, а не з фактом отримання такої грошової допомоги.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 11.03.2020 у справі №817/1642/16, від 29.10.2020 у справі №808/2990/17.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 18.05.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко