Справа № 480/5759/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шаповал М.М.

17 травня 2021 р. Справа № 480/5759/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_2 , на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , що є законним представником свого малолітнього сина ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - ГУ ДПС у Сумській області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Сумській області, контролюючий орган) від 03.08.2020 року № 47124-50 про сплату малолітнім податкового боргу у розмірі 1.519,98 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що зазначений відповідачем в податковій вимозі податковий борг із податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки, на суму 1.519,98 грн міг виникнути лише при узгодженні податкового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 17.04.2019 року № 0-1820 в розмірі 716,68 грн та від 19.05.2020 року № 0-1820 в розмірі 803,30 грн.

Позивач зазначає, що податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2020 року № 0-1820 04.06.2020 року було оскаржено до Сумського окружного адміністративного суду, який ухвалив рішення в цій справі 10.07.2020 року. Судове рішення ні на дату прийняття спірної податкової вимоги, ані до цього часу не набрало законної сили внаслідок його апеляційного оскарження. Таким чином, узгодженим залишається лише податкове зобов`язання за названим податковим повідомленням-рішенням від 17.04.2019 року № 0-1820 в розмірі 716,68 грн.

Протиправність податкової вимоги на належне позивачу майно також полягає в тому, що за спірною податковою вимогою від 03.08.2020 року податкова застава запроваджується з 02.08.2020 року, тобто до дати прийняття податкової вимоги, що законним бути не може.

Також позивач просить провести розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, повідомивши про те, що докази понесених витрат будуть подані в процесі розгляду справи та протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.

29.09.2020 року до суду надійшла заява позивача з проханням стягнути на її користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, до якої додані: копія договору про надання правової допомоги від 25.08.2020 року, копія акту приймання-передачі наданих послуг від 25.09.2020 року, копія прибуткового касового ордера від 25.09.2020 року № 1-25-09/20, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності та фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 25.09.2020 року, як доказ направлення копії цієї заяви з додатками на адресу відповідача (а.с. 13-18).

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, у відзиві на позов відповідач зазначив, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об`єктів житлової нерухомості контролюючими органами здійснюється на підставі ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та ст. 102 ПК України, де встановлені строки давності та їх застосування. Вказує, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2020 року № 47124-50 малолітньому ОСОБА_2 по праву приватної власності належить квартира загальною площею 137,0 кв.м. (житлова площа 69,3 кв. м.). Посилаючись на пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, п.п. .266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України та рішення Конотопської міської ради від 24.06.2015 року «Про встановлення окремих місцевих податків та зборів» від 28.01.2016 року та 26.01.2017 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 24.06.2015 «Про встановлення окремих податків і зборів» та інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач вказує, що ГУ ДПС у Сумській області були прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф» № 0-1820 від 17.04.2019 року на суму 716,68 грн та № 0-1820 від 19.05.2020 року на суму 803,30 грн , які надіслані позивачу. Наголошує, що відомості, щодо апеляційного оскарження податкових повідомлень - рішень, на дату формування вимоги, у контролюючого були відсутні. Крім того, у додаткових поясненнях, відповідач зазначає, що з 19.10.2020 року податковий борг у позивача відсутній, а отже оскаржувана вимога є відкликаною.

Відповідач пояснює, що грошові зобов`язання, які вказані в зазначених податкових повідомленнях - рішеннях позивачем не сплачені, в зв`язку з чим, станом на 28.09.2020 року, в інтегрованій картці платника рахується податковий борг на загальну суму 1.519, 98 грн.

На підставі викладеного, ГУ ДПС у Сумській області вважає, що податкова вимога № 47124-50 від 03.08.2020 є законною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 03.08.2020 року № 47124-50 про сплату ОСОБА_2 податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 1519,98 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 500 грн. у відшкодування судових витрат, а саме витрат, пов`язаних з отриманням правничої допомоги.

Судове рішення вмотивовано тим, що спірна податкова вимога, всупереч вимог податкового законодавства, винесена на підставі податкового повідомлення-рішення від 19.05.2020 року № 0-1820 в розмірі 803,30 грн, яке не було узгодженим в силу приписів абзацу 4-го п. 56.18 ст. 56 ПК України, а тому підлягає скасуванню.

Задовольняючи частково заяву позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що час та обсяг заявлених адвокатам послуг не є співмірним з розміром витрат на правничу допомогу. Ціна позову в даній справі - 1.519,98 грн. Справа не відноситься до категорії складних та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Тому суд дійшов висновку, що складність справи та ціна позову є явно не співмірними з вартістю витрат на професійну правничу допомогу.

30.11.2020 року до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат, якою остання просить суд відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України поновити процесуальний строк для подання даної заяви, оскільки у період з 17.11.2020 року по 25.11.2020 року вона хворіла, що підтверджується листком непрацездатності. До заяви додані: копія прибуткового касового ордера від 16.11.2020 року № 2-16-11/20, копія прибуткового касового ордера від 16.11.2020 року № 3-16-11/20 про прийняття від ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.08.2020 року 7.500 грн, копія акту приймання-передачі наданих послуг від 16.11.2020 року, копія листка непрацездатності серії АБА № 503360, копія договору суборенди об`єкта нерухомості адвокатом Тукманом Є.Г. від 01.11.2019 року та фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 26.11.2020 року, як доказ направлення копії цієї заяви з додатками на адресу відповідача (а.с. 32-40).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 від 26.11.2020 року про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року в частині розподілу судових витрат, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати у відповідній частині та постановити нове судове рішення про задоволення вимог про відшкодування їй понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги.

Позивач зазначає, що 25.09.2020 року він звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача 7.000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Витрати на правову допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги, прибутковим касовим ордером, актом приймання-передачі наданих послуг. Подані суду докази понесених витрат на професійну правову допомогу повністю підтверджували ці витрати, їх необхідність була очевидною, а розмір ставки за надання правової допомоги в Україні був цілком прийнятним з огляду на практику Європейського Суду з прав людини у справі «Родзевілло проти України», де Європейський Суд за надану правову допомогу визнав обґрунтованим розмір ставки 110 доларів США у гривневому еквіваленті за годину роботи адвоката. Суд першої інстанції зменшив належну до відшкодування суму витрат на оплату правничої допомоги самостійно, з власної ініціативи, без клопотання про це відповідача, чим вийшов за межі своїх судових повноважень, що призвело до ухвалення в цій частині незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 . Відповідач вказує, що не отримував жодних заяв позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та фактично був позбавлений права на звернення з відповідним клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Частини перша та третя статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

на професійну правничу допомогу;

сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положення частин 1 та 2 ст. 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 6561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, у розумінні положень ч. 6 ст. 134 КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Матеріали справи посвідчують ту обставину, що копія заяви законного представника малолітнього ОСОБА_2 від 25.09.2020 року про стягнення на її користь судових витрат по справі № 480/5759/20, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги адвоката, разом з додатками в той же день (25.09.2020 року) рекомендованим листом була направлена на адресу відповідача.

Цінним та рекомендованим відправленням на пошті присвоюється штрих-кодовий ідентифікатор, за яким можна відстежити одержання листа адресатом.

Як убачається з оригіналу фіскального чека ВПЗ 41607 АТ «Укрпошта», ПН - 5, від 25.09.2020 року (а.с. 18) рекомендованому листу законного представника малолітнього ОСОБА_2 присвоєний штрих-кодовий ідентифікатор - НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» оператор не несе матеріальної відповідальності за поштові відправлення, якщо заяву про розшук поштового відправлення подано до об`єкта поштового зв`язку після шести місяців з дня приймання.

Зазначене виключає можливість застосування судом апеляційної інстанції приписів ч. 4 ст. 9 КАС України та звернення до оператора поштового зв`язку щодо дати вручення означеного рекомендованого відправлення відповідачу.

При цьому колегія суддів зазначає, що приписи ч. 1 ст. 77 КАС України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Жодних доказів в обґрунтування тверджень про неотримання рекомендованого листа від 25.09.2020 року, штрих-кодовий ідентифікатор - 398, відповідач суду не надав.

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що відповідач не оспорює факт отримання ним інших рекомендованих відправлень, скерованих на його адресу в процесі розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до п.п. 4.2 договору про надання правничої допомоги, укладеного 25.08.2020 року між законним представником малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та адвокатом Тукман Є.Г. , вартість наданої адвокатом правової допомоги у межах даного договору становить 2.900 грн за кожну годину роботи адвоката. Остаточна вартість наданої за даним договором правової допомоги визначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про судові витрати з додатками, копія прибуткового касового ордеру від 25.09.2020 року підтверджує сплату ОСОБА_1 7.000 грн. Акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 25.09.2020 року підтверджує факт погодження ОСОБА_1 витраченого адвокатом часу. Цей же Акт містить детальний опис робіт, виконаних адвокатом відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.08.2020 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції про можливість стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 лише 500 грн у відшкодування судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи вимоги апеляційної скарги, колегія суддів скасовує судове рішення в означеній частині та приймає нове судове рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ДПС в Сумській області на корись позивача 7.000 грн у відшкодування судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 , звертаючись 25.09.2020 року до суду із заявою, якою просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі № 480/5759/20, пов`язані з наданням їй професійної правничої допомоги адвоката, що підтверджується копіями документальних матеріалів, в заяві не визначила конкретну суму, яку просить стягнути з відповідача.

Як убачається із акта приймання-передачі наданих послуг від 25.09.2020 року сторони цього договору домовилися, шляхом підписання Акту, що загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалась правова допомога клієнту у формі надання послуг становить 5 годин, розрахунок вартості наданих адвокатом послуг здійснено наступним чином: 5 годин х 2.900 грн = 14.500 грн. Грошові кошти в сумі 14.500 грн повинні бути сплачені клієнтом на користь адвоката в такому порядку: грошові кошти в сумі 7.000 грн сплачуються в день підписання цього Акту; решта коштів в сумі 7.500 грн сплачуються протягом 3-х днів після прийняття судом першої інстанції рішення по справі № 480/5759/20.

За правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20, Кодекс адміністративного судочинства містить норми, які визначають процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі судом першої інстанції у судовому рішенні зазначено, що позивачем заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7.000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 підтвердила такий висновок суду - «Із заявою про стягнення з відповідача 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу я звернулась до суду першої інстанції 25.09.20».

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

15.03.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь законного представника малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на відзив відповідача у справі № 480/5759/20, у якій остання просить відшкодувати їй понесені судові витрати по справі у розмірі 14.500 грн. До відповіді надана копія прибуткового касового ордера від 12.03.2021 року № 1-12-03/21 про прийняття від ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.03.2021 року 14.500 грн та копія акту приймання-передачі наданих послуг від 12.03.2021 року до договору про надання правової допомоги від 25.08.2020 року.

Не вбачаючи підстав для розподілу судових витрат у розмірі 14.500 грн згідно з прибутковим касовим ордером від 12.03.2021 року № 1-12-03/21, колегія суддів зазначає, що приписами ч. 1 ст. 304 КАС України унормовано, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положення 304 КАС України не визначають право учасника справи на подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Таким чином, законний представник малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ініціювала питання щодо подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу за власної ініціативою (поза межами норм КАС України) і витрати, понесені нею на отримання правничої допомоги, у зв`язку з бажанням подати до суду цю відповідь повністю покладаються на неї, оскільки такі витрати не мають статусу судових витрат в розумінні положень ст. 132 КАС України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , законного представника малолітнього ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року скасувати в частині, якою за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 стягнуто 500 грн судових витрат з прийняттям нового судового рішення, яким за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (код ЄДРПОУ ВП 43995469) стягнути на користь ОСОБА_1 7.000 (сім тисяч) грн у відшкодування судових витрат, а саме - витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова