Справа № 826/10420/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Київ № 826/10420/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДАН-ГРУП»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.08.2017 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дан-Груп» звернулось до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.08.2017 № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2017 відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 07.11.2017.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні податку на додану вартість є хибними, базуються виключно на суб`єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляд справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертався, внаслідок чого суд дійшов висновку про можливість розгляду і вирішення справи на підставі наявних письмових доказів.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2017 року відповідачем на підставі акта перевірки №514/26-15-14-04-04 від 24.07.2017, винесено наступне оскаржуване податкове повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п.44.1, 198.1, 198.3, 198.6 Податкового кодексу України зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за лютий 2017 року в сумі 870 000,00 грн.

Як вбачається з акта перевірки, зменшення суми від`ємного значення ПДВ ґрунтується на обставинах безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Агробуд Інжиніринг».

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, обґрунтовується відповідачем з огляду на наявність у контролюючого органу податкової інформації про відсутність у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів, не встановлення підприємства за адресою реєстрації, порушенням норм податкового законодавства третьою особою-контрагентом ТОВ «Агробуд Інжиніринг» - ТОВ «Стартап Компані», з яким однак позивач у взаємовідносини не вступав.

Інших обставин зменшення позивачу від`ємного значення ПДВ акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю наведених в акті перевірки доводів контролюючого органу, як наслідок, правомірністю оскаржуваного ППР, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, чинне законодавство України не містить в собі визначення поняття «безтоварність» (господарської операції).

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов`язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов`язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною. Отже, вбачається за можливе прийти до висновку, що фіктивна і «безтоварна операція» є тотожними поняттями.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фіктивне підприємництво це створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб`єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов`язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) вироком у кримінальній справі, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 205, 212 КК України.

До того ж, суд приймає до уваги те, що контролюючим органом не надано доказів проведення документальних перевірок контрагента позивача в рамках яких було б встановлено неправомірне формування вказаним суб`єктом господарювання показників податкової звітності з податку на додану вартість по взаємовідносинам з позивачем.

З аналогічних підстав судом відхиляються доводи контролюючого органу про відсутність у ТОВ «Агробуд Інжиніринг» достатніх трудових ресурсів, адже податкова інформація має бути перевірена під час проведення документального контрольного заходу, чого в даному випадку зроблено не було.

Посилання контролюючого органу на те, що перевірку ТОВ «Агробуд Інжиніринг» неможливо провести через відсутність підприємства за місцезнаходженням є недоречними, адже контролюючим органом, а ні до акту перевірки, а ні до матеріалів справи не надано довідок з ЄДР, які б містили інформацію про відсутність товариства за місцезнаходженням.

В той же час, як вбачається з акта перевірки, контролюючим органом було детально здійснено аналіз змісту та обсягу господарських операцій між позивачем і спірним контрагентом, що вказані в наданих позивачем до перевірки договорі №04/02-17 від 24.02.2017, актах виконаних робіт, податкових накладних (ст.5-6 акта перевірки).

Суть договірних взаємовідносин між позивачем і спірним контрагентом полягає в наданні останнім на користь позивача послуг з розвантаження дерев`яних піддонів.

Жодних зауважень до належності оформлення наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Ідентичні документи у формі належним чином засвідчених копій долучено позивачем до матеріалів справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва не вважає за доцільне повторно детально аналізувати вже проаналізовані контролюючим органом первинні документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Агробуд Інжиніринг», адже як зазначено вище, жодних зауважень до наданих до перевірки документів акт перевірки в собі не містить.

Посилання контролюючого органу на порушення контрагентом контрагента позивача ТОВ «Стартап Компані» вимог податкового законодавства є безпідставними, оскільки в акті перевірки відсутня інформація про проведення контрольних заходів по відношенню до даного суб`єкта господарювання та винесення відповідних ППР.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що на підтвердження фактичності виконання спірних господарських операцій позивачем до матеріалів справи надано належним чином засвідчені копії заявок-завдань, як то передбачено п.1.3 Договору №04/02-17 від 24.02.2017.

Зміни в бухгалтерському обліку позивача за наслідками спірних господарських операцій підтверджуються самим актом перевірки.

Судом також вбачається взаємозв`язок наданих ТОВ «Агробуд Інжиніринг» послуг з розвантаження дерев`яних піддонів із господарською діяльністю позивача, виходячи з наступного.

Як зазначив представник позивача та не було заперечено і спростовано відповідачем, ТОВ «ДАН-ГРУП» здійснює свою оптово-роздрібну торговельну діяльність використовуючи потужності, що розташовані за адресами: 1. Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Кооперативна, 5/1-Е, з якої здійснюється покриття Хмельницької області; 2. Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Кінчеш, мікрорайон «Бази-2» де знаходиться офіс, та Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Промислова, 3, де розташований склад звідки здійснюється покриття Закарпатської області.

Специфіка діяльності полягає в тому, що на склади ТОВ «ДАН-ГРУП» виробниками з використанням автомобільного транспорту постачається товар великими (оптовими) партіями, який розфасовується у коробки та розміщується на дерев`яних піддонах (європалети). Вказаний товар з піддонами розвантажується на складі позивача. В подальшому товар зі складу меншими партіями постачається до торговельних точок покупців. Товар від ТОВ «ДАН-ГРУП» до покупців поставляється без використання дерев`яних піддонів так як немає такої технічної необхідності.

Дерев`яний піддон на якому поставлений товар від виробника до ТОВ «ДАН- ГРУП» зазначається у накладній на поставку окремим рядком. У випадку поставки товару на умовах договорів поставки, такі піддони оплачуються постачальнику разом з товаром та переходять у власність позивача у відповідності до умов дистриб`юторських договорів, зокрема п. 2.3.1. договору поставки № 2474 укладеного ТОВ «ДАН-ГРУП» з ТОВ «АВК КОНФЕКШИНЕРІ», яким передбачається: « 2.3.1. Ціни включають в себе вартість Товару, упаковки й необхідного для цього матеріалу, маркування, транспортування, піддонів, тощо».

У випадку передання товару до ТОВ «ДАН-ГРУП» на умовах договорів на надання послуг по зберіганню товару та навантажувально-розвантажувальних робіт, піддони після їх вивільнення від товару зберігаються для подальшого їх повернення виробнику. Станом на 28.02.2017р. на позабалансовому рахунку ТОВ «ДАН-ГРУП» « 023» перебувало зокрема 3 479 піддонів дерев`яних, що зберігалися для подальшого повернення до виробників (постачальників).

Таким чином у процесі господарської діяльності в ТОВ «ДАН-ГРУП» у володінні та користуванні залишається велика кількість дерев`яних піддонів відносно яких існує необхідність у ротації, відбракуванні, навантаженні та розвантаженні для подальшого належного складування і збереження, а в подальшому для можливості здійснення їх реалізації третім особам чи повернення заводу виробнику, що підтверджується Довідкою ТОВ «ДАН-ГРУП» вих. № 29 від 27.11.2017р. про залишки на підприємстві піддонів дерев`яних, а також видатковими накладними на поставку товарів та піддонів постачальниками, що долучені позивачем до матеріалів справи.

У зв`язку з вищеописаною специфікою пакування товару при поставках його виробниками до ТОВ «ДАН-ГРУП» та пакуванням товару при його подальшій реалізації покупцям, на складах накопичується велика кількість дерев`яних піддонів, внаслідок чого підприємством в процесі власної господарської діяльності замовляються послуги щодо складської обробки таких піддонів, що власне знайшло своє відображення в послугах замовлених у виконавця ТОВ «Агробуд Інжиніринг» та наданих останнім.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в наданих до перевірки документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об`єкту оподаткування по спірним господарським операціям, контролюючий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача та третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач безпосередньо у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Між тим, наявність податкових накладних та актів виконаних робіт, дійсно є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування показників податкової звітності, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

Фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов`язання / зменшення від`ємного значення ПДВ, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов`язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об`єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства іншими, а ніж позивач особами, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до показників податкової звітності.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки постачальників в ланцюгу постачання, ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б таким особам збільшувались/зменшувались суми грошових зобов`язань з податку на прибуток, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентами недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов`язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відтак, приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності по взаємовідносинах зі спірним контрагентом.

За таких обставин, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.08.2017р. №, складене Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дан-Груп» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 050,00 грн (тринадцять тисяч п`ятдесят грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДАН-ГРУП» (, адреса: 04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 37-41).

ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДФС У М. КИЄВІ (04116, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович