Справа № 120/4552/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

17 травня 2021 р. Справа № 120/4552/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, б. 15а, к. 306, м. Вінниця, 21050)

про: визнання незаконними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла скарга ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі відповідач) про визнання незаконними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.11.2005 року між ним та АКБ «Правекс Банк» було укладено кредитний договір № 18006-043/05М на загальну суму 30 000 дол. США для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Одночасно було укладено іпотечний договір для забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з фінансовими труднощами на все майно позивача у т.ч., яке перебувало в іпотеці, відповідачем накладено арешт (ВП № 35748052, ВП № 52382498). 14.04.2021 року представник позивача, адвокат Левицька-Корчун В.І., звернулася до відповідача із заявою про скасування арештів майна з мотивів того, що до складу майна, на яке накладено арешт, входить майно, яке перебуває під іпотекою ПАТ КБ «Правекс Банк». Відповідач, за наслідками розгляду заяви представника позивача, листом від 07.04.2021 року за вих. № 515187/15.26-25/12 повідомив, що вищевказані виконавчі провадження були завершені, а виконавчі документи разом із копією постанов про повернення виконавчого документа були повернуті стягувачам. Станом на сьогоднішній день відсутні відкриті виконавчі провадженні, проте питання щодо зняття арештів з майна позивача може бути вирішено виключно в судовому порядку. Це й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з даним позовом, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки поданий адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що фраза "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до вимог 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності зазначених осіб, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Так і ж висновки викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/12964/17.

У відповідності до вимог ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів скарги вбачається, що предметом спору є визнання незаконними та скасування постанов про арешт майна позивача в межах виконавчих проваджень ВП № 35748052 від 19.12.2012 року, ВП № 52382498 від 04.10.2016 року та ВП № 54869740 від 17.10.2017 року, відкритих на виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці № 212-1779-2012 від 30.07.2012 року, виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2604/13431/12 від 26.09.2012 року та Вінницького міського суду Вінницької області № 127/27740/15-ц від 13.05.2016 року відповідно.

Позивач визначений боржником у вказаних виконавчих провадженнях з виконання виконавчих документів, виданих судом за результатами розгляду цивільних справ № 212-1779-2012, № 2604/13431/12 та № 127/27740/15-ц, тобто, згідно положень ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі ЗУ «Про виконавче провадження»), - є стороною виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Ч.1 ст. 447 ЦПК України встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, що виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Таким чином, оскільки позивач оскаржує постанови про накладення арешту в межах виконавчих проваджень ВП № 35748052 від 19.12.2012 року, ВП № 52382498 від 04.10.2016 року та ВП № 54869740 від 17.10.2017 року, з примусового виконання виконавчих листів, які були видані на виконання рішень у цивільних справах, такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, а позивач мав би звернутись зі скаргою як передбачено ст. 447 ЦПК України, а не зі скаргою до адміністративного суду в порядку КАС України.

Крім цього, вимогами КАС України не передбачено звернення до адміністративного суду саме із скаргою.

Суд також звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 814/1727/16 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні. Спірні питання які виникають з певними учасниками виконавчого провадження, відносно рішень, дій чи бездіяльності держвиконавця, які ним вчиняються (не вчиняються) на виконання судового рішення, може бути оскаржено такими особами лише до того суду, який видав такий виконавчий документ. Така юрисдикційна визначеність суду стосовно розгляду спору пов`язаного з таким виконавчим провадженням, є безумовною та виключною підсудністю.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 808/8368/15.

Більше того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 814/1727/16 касаційний суд висновувався про те, що обставини звернення до суду сторони виконавчого провадження з метою оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, навіть після завершення виконавчого провадження, не наділяє таку особу статусом іншого учасника виконавчого провадження та не змінює статусу цього учасника у вказаному виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ч. 6 ст. 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При чому, згідно ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у вказаній адміністративній справі. З огляду на суб`єктний склад сторін саме по даній справі, позивачеві необхідно звернутись за захистом свого особистого немайнового права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 2,5, 19, 170, 171, 248, 256, 287, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за скаргою ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання незаконними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна