Справа № 520/1466/21
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

12 травня 2021 р. справа №520/1466/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар`єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Рєзнік Е.О.,

за участю: представника відповідача - Наумецької Е.Ю.

розглянувши у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, в якій просить суд: визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківській області №Ф-20054-13 від 10.11.2020 року на суму недоїмки з єдиного внеску, штрафу та пені у загальному розмірі 36440,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно винесена вимога №Ф-20054-13 від 10.11.2020 року щодо нарахування зобов`язання зі сплати ЄСВ. Вказана вимога є протиправною, оскільки на позивача розповсюджується дія пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску до закінчення проведення антитерористичної операції, у тому числі звільнення від сплати єдиного внеску у період з 14.04.2014, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін по зазначеній справі.

Від представника відповідача Єфремова А., через канцелярію суду, 15.03.2021 року наданий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що відповідач діяв в межах чинного законодавства України, та посилаючись на правомірність винесеної вимоги.

Представник позивача, посилаючись на пропуск строку для подання відзиву на позовну заяву, просить суд залишити без розгляду відзив позивача.

Проте, суд зазначає, що ухвалою суду від 23.03.2021 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

Таким чином, судом врахована позиція представника відповідача, зазначена у відзиві на позовну заяву.

Від представника позивача надійшло клопотання з проханням розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

18.10.2006 року ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП за номером 0029019.

З 19.03.2020 року позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою №6327-.

Судом встановлено, що згідно з даними інформаційної системи органу доходів і зборів Податковий блок ОСОБА_1 з 19.10.2006 по 31.05.2020 перебував на обліку в Маріупольському управлінні Головного управління ДПС у Донецькій області (Північна ДПІ (Калінінський район, м. Донецьк).

З 01.06.2020 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Київський район м. Харкова).

За період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 рік ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (єдиний податок 2 групи).

З 01.04.2015 по теперішній час здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.

17.08.2020 року до відповідача було направлено заяву в інтересах позивача про списання недоїмки зі сплати ЄСВ.

Листом від 16.09.2020 року №16594/ФОП/20-40-57-06-20 в задоволенні заяви було відмовлено та зазначено, що позивачем не надавалось до нього заяву та сертифікат Торгово-промислової палати України, підстави для визнання недоїмки з єдиного внеску безнадійною і такою, що підлягає списанню відсутні.

10.11.2020 року відповідачем була складена вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-20054-13 на суму 36440,54 грн.

Позивач звернувся із скаргою до ДПС України щодо скасування вказаної вимоги.

Рішенням ДПС України від 23.12.2020 року скаргу залишено без задоволення.

Позивач, вважачи, що вимога №Ф-20054-13 від 10.11.2020 року, складена всупереч положенням законодавства є протиправними та такою, що порушує права позивача, як платника податків, звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Судом встановлено, що сума оскаржуваної вимоги №Ф-20054-13 від 10.11.2020 року з єдиного внеску у позивача виникла в наслідок несплати нарахувань, станом на 31.10.2020:

- 20.10.2014 - 1267,95 грн. - за 3 кв. 2014;

- 20.01.2015 - 1267,95 грн. - за 4 кв. 2014;

- 20.04.2015 - 1267,95 грн. - за 1 кв. 2015;

- 20.07.2017 - 1267,95 грн. - за 2 кв. 2015.

- нарахування єдиного внеску від 09.02.2018 року 8448,00 грн. (розрахункова сума за 2017 рік);

- нарахування від 19.04.2018, термін сплати 19.04.2018 2457,18 грн. (за 1 кв. 2018);

- нараховано від 19.07.2018, термін сплати 19.07.2018 - 2457,18 грн. (за 2 квартал 2018);

- нараховано від 19.10.2018, термін сплати 19.10.2018 2457,18 грн. (за 3 квартал 2018);

- нараховано від 19.01.2019, термін сплати 19.01.2019 2457,18 грн. (за 4 квартал 2018);

- нараховано від 19.04.2019, термін сплати 19.04.2019 2754,18 грн. (за 1 квартал 2019);

- нараховано від 19.07.2019, термін сплати 19.07.2019 2754,18 грн. (за 2 квартал 2019);

- нараховано від 21.10.2019, термін сплати 21.10.2019 2754,18 грн. (за 3 квартал 2019);

- нараховано від 20.01.2020, термін сплати 20.01.2020 2754,18 грн. (за 4 квартал 2019);

- нараховано від 21.04.2020, термін сплати 21.04.2020 2078,12 грн. (за січень-лютий).

Таким чином, сума оскаржуваної вимоги, в розмірі 36440,54 грн., фактично складається із нарахування ЄСВ: з 3 кварталу 2014 по 4 квартал 2019 в розмірі 34365,24 грн. та за січень-лютий 2020 року в розмірі 2078,12 грн.

В подальшому позивачу було нараховано ЄСВ від 20.07.2020, термін сплати 20.07.2020 1039,06 грн. (за червень 2020); нараховано від 19.10.2020, термін сплати 19.10.2020 3178,12 грн. (за 3 квартал 2020).

Також, було нараховано ЄСВ від 19.01.2021, термін сплати 19.01.2021 3300 грн. (за 4 квартал 2020).

Сплата єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 здійснена 20.10.2020 року у розмірі 4220 гривень та 18.01.2021 у розмірі 3300 гривень.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464-VI.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VI.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

2 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VІІ, який набрав чинності 15 вересня 2014 року. Цей Закон прийнято з метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції (далі - АТО) або переселилися з неї під час її проведення.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669-VІІ розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9- 3 наступного змісту: Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

На теперішній час Указ Президента України про закінчення антитерористичної операції не приймався, а Указ Президента України "Про затвердження рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей" від 30 серпня 2018 року № 116/2018 року не зазначає про припинення антитерористичної операції, а містить посилання про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Також суд звертає увагу на те, що статтею 30 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268 від 18 січня 2018 року були внесені зміни до деяких законодавчих актів України.

Так, статтю 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» № 638 від 20 березня 2003 року було доповнено абзацом 10 наступного змісту: антитерористична операція може здійснюватися одночасно із відсіччю збройної агресії в порядку статті 51 Статуту Організації Об`єднаних націй та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного стану відповідно до Конституції України та законодавства України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що діючі норми права як станом на час виникнення спірних правовідносин так і станом на час розгляду даної справи не містили та не містять кінцевої дати закінчення антитерористичної операції, що дає підстави вважати, що антитерористична операція продовжується одночасно із операцією об`єднаних сил.

Отже, позивач звільнявся від виконання обов`язків зі сплати ЄСВ та від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Унормування вищенаведеної статті згідно до Закону України Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці відбулося зі зміною нумерації пункту 9-3 на пункт 9-4.

За положеннями Закону №1669-VII достатньою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску є встановлення факту перебування платника податку на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення АТО.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року №405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу..

Вказана позиція зазначена в постановах Верховного суду від 24.04.2021 року у справі №805/3561/17-а, від 10.02.2021 року у справі №805/3362/17-а.

Розпорядженням від 30.10.2014 № 1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до вказаного Розпорядження до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк.

Судом встановлено, що позивач з 19.10.2006 по 31.05.2020 перебував на обліку в Маріупольському управлінні Головного управління ДПС у Донецькій області (Північна ДПІ (Калінінський район м. Донецьк).

З 01.06.2020 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Київський район м. Харкова).

В подальшому, на підставі Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України зазначену норму було виключено із Закону № 1669-VII.

Разом з тим, наведена норма у незмінному вигляді збережена в Законі № 2464-VI та діяла до 13.02.2020 року, оскільки Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи п.9-4 у розділі VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2464-VI було виключено.

Таким чином, пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 був діючим з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно.

З правового аналізу наведених законодавчих норм слідує, що до 13 лютого 2020 року факт перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, був підставою для звільнення платників єдиного внеску як від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, так і від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати.

Таким чином, позивач звільнявся від обов"язку сплати ЄСВ та від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови продовження його перебування на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція, а саме з 3 кварталу 2014 року по 12.02.2020 року.

Як зазначалось вище позивач з 01.06.2020 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Київський район м. Харкова).

При цьому, позивачем було подано заяву 17.08.2020 року до відповідача про списання недоїмки зі сплати ЄСВ за вищевказаний період.

Листом від 16.09.2020 року №16594/ФОП/20-40-57-06-20 в задоволенні заяви було відмовлено та зазначено, що позивачем не надавалось до нього заяву та сертифікат Торгово-промислової палати України, підстави для визнання недоїмки з єдиного внеску безнадійною і такою, що підлягає списанню відсутні.

Суд зазначає, що наявність або відсутність сертифікату Торгово-промислової палати про існування форс-мажорних обставин також не впливає на вирішення спірних відносин з огляду на відсутність такої умови для звільнення від відповідальності у нормі прямої дії, а саме у пункті 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI.

Таким чином, позивач не мав можливості реалізувати свої права щодо списання безнадійної недоїмки з ЄСВ.

Водночас, слід зазначити, що податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку.

Крім того, згідно п.9-3 у розділі VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2464-VI - тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VII від 02 вересня 2014 року також визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, зокрема, вказує про те, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Проте, вказане право позивач не мав моживості здійснити до теперішнього часу, оскільки фактично антитерористична операція не припинилась.

Відповідно, передбачений пунктом 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI строк подання заяви про звільнення платника єдиного внеску від виконання обов`язків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", яка подається до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі станом на час прийняття спірної вимоги не сплинув.

Разом з тим, не всі періоди, за які недоїмка була включена у спірну вимогу (лютий 2020), приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 цього Закону, були чинними, а тільки у період до 12.02.2020.

В пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено що, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв, разом з цим на час формування спірної вимоги про сплату боргу, норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок), втратила чинність.

Відповідно, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконували покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону №2464-VI, який на час формування вимоги не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону, проте враховуючи безпідставну відмову у списанні безнадійного боргу з ЄСВ, суд приходить до висновку, що оскільки позивач протягом періоду з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року перебував на обліку в органі доходів і зборів, що розташований на території населеного пункту, де проводилась антитерористична операція, та здійснював свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, період проведення якої тривав, тому на період з 14.04.2014 до 12.02.2020 року він звільнений від сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і відповідальність, штрафні та фінансові санкції, що передбачені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, виключно у вказаний період до нього не застосовуються.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі ВАТ «Нефтянаякомпания ЮКОС» проти РФ (заява №14092/04, п. 559 рішення ЄСПЛ), зазначив, що перша і сама важлива вимога статті 1 Протоколу №2 до Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій.

Так, позивач в силу закону з 14.04.2014 звільнений від виконання своїх обов`язків (обов`язків своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок), визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Станом на день розгляду справи указу Президента України про закінчення антитерористичної операції не прийнято, а тому не виникає обов`язку визнавати безнадійною та списувати борг з єдиного внеску в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

В той же час надсилаючи позивачу вимогу про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач не врахував те, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, і факт її надіслання органом доходів і зборів породжує у платника певні обов`язки (сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею), передбачені частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від виконання яких він не звільнений.

Подальше ж невиконання платником єдиного внеску такої вимоги чи не оскарження вимоги в судовому порядку породжує обов`язок органу доходів і зборів надіслати вимогу про сплату недоїмки до підрозділу державної виконавчої служби (частина 4 статті 25 вказаного Закону).

Отже, подальше невиконання платником єдиного внеску чинної вимоги призведе до негативних наслідків для такого платника і до порушення його прав та законних інтересів, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль.

Суд визнає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачу спірної вимоги за період з 14 квітня 2014 року, оскільки за законом позивач був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та його своєчасної сплати, а орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №805/930/16-а, від 15 травня 2019 року у справі №805/1949/17-а, від 16 квітня 2019 року у справі №812/5/17, від 21 серпня 2019 року у справі №360/137/19, від 8 жовтня 2019 року у справі №805/2437/16-а, від 18 лютого 2020 року у справі № 812/339/16, від 24.04.2021 року у справі №805/3561/17-а, від 10.02.2021 року у справі №805/3362/17-а.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Харківській області №Ф-20054-13 від 10.11.2020 року на суму недоїмки з єдиного внеску у розмірі 35404,30 грн. за період з 3 кварталу 2014 по січень 2020 року включно - підлягають задоволенню.

Водночас, позовні вимоги щодо скасування вимоги в частині недоїмки з єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн. за лютий 2020 року - задоволенню не підлягають, враховуючи набрання з 13.02.2020 року законної сили змін Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи, якими було виключено п.9-4 у розділі VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2464-VI..

Крім того, Законом України від 13.05.2020 № 591-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)внесені зміни до Закону № 2464-VI в частині тимчасового звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. Тобто, після втрати чинності пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI з 13 лютого 2020 року, законодавець врегулював таким чином пільги зі сплати ЄСВ у 2020 році.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Серявін та інші проти України зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Харківській області №Ф-20054-13 від 10.11.2020 року на суму недоїмки з єдиного внеску у розмірі 35404,30 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) в розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, з урахуванням ч.3 Розділу VІ Прикінцевих положень КАС України, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14.05.2021 року.

Суддя Мар`єнко Л.М.