Справа № 640/17979/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року м. Київ № 640/17979/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), у якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь держави грошові кошти у сумі 54 425,44 грн за збитки завдані державі.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками аудиту та службового розслідування встановлено, що в результаті неправомірних дій позивача, як колишнього начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено безпідставну виплату коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на суму 108 850,87 грн. Зокрема, виплати колишнім військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 та РМВК області, які були розраховані грошовим забезпеченням, в тому числі грошовою допомогою у разі звільнення з військової служби в період з травня 2013 року по квітень 2014 року на загальну суму 82 039,20 грн. та в період з червня 2014 року по липень 2014 року на загальну суму 26 811,67 грн. відповідно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження від 14.09.2020 направлялася на адресу відповідача за адресою місця реєстрації (03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6), однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду не врученою та з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку з чим ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження від 14.09.2020 направлялася на адресу відповідача за адресою місця проживання ( АДРЕСА_1 ), однак поштова кореспонденція також повернулася на адресу суду не врученою та з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Суд констатує, що поштові відправлення повернуті органами поштового зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, тощо є належним підтвердженням виконання вимог чинного законодавства щодо їх надсилання.

Станом на час розгляду справи до суду будь-які відомості про зміну місцезнаходження відповідача не надходили.

При цьому, судом враховується, що ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження від 14.09.2020 розміщена в Єдиному державної реєстрі судових рішень.

Станом на момент прийняття рішення у справі відповідачем не надано до суду жодних пояснень з приводу заявлених позовних вимог.

Враховуючи неподання відповідачем заперечень проти позовних вимог та доказів на їх підтвердження, суд відповідно до ст. ч.6 ст. 162 КАС України розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рапортом начальника відділу фінансового забезпечення С. Дем`яненка повідомлено військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до аудиторського звіту від 19.07.2019 №234/1/31/24 внесено пропозиції щодо прийняття рішення стосовно безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 108 850,87 грн. та відшкодування їх. Також вказаним рапортом прийнято рішення щодо безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб звільненим військовослужбовцям Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на суму 12617,48 грн.

Наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.08.2019 №283 призначено та доручено провести службове розслідування у т.ч. за вищевказаним фактом.

28.08.2019 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 затвердив акт проведення службового розслідування (далі - Акт). У ньому зафіксовано, що в період з 18.03.2008 року по 26.09.2017 року начальником відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 був підполковник ОСОБА_1 . В результаті неправомірних дій вказаної посадової особи було проведено безпідставні виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 108 850,87 грн., зокрема колишнім військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 та РМВК області, які були розраховані грошовим забезпеченням, в тому числі грошовою допомогою у разі звільнення з військової служби в період з травня 2013 року по квітень 2014 року - на загальну суму 82 039,20 грн. та в період з червня 2014 року по липень 2014 року на загальну суму 26 811,67 грн. відповідно. Запропоновано помічнику військового комісара з правової роботи забезпечити стягнення у судовому порядку 54 425,44 грн. з колишнього начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетного до завдання збитків Державному бюджету України, який здійснював розрахунок військовослужбовців.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2019 №299 наказано підготувати позов до суду з вищевказаного питання.

Тому позивач звернувся в суд з вказаною позовною заявою.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно абз.1 п.2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втрата чинності 31.10.2019) (далі Положення, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Приписами п.3 Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п.17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Розділу IV Положення).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Згідно з п.23 Положення №243/95-ВР, якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Разом з тим, доказів наявності наказу про стягнення з відповідача вищевказаних коштів суду не надано.

Суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до вимог абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Таким чином, на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу з ним має бути проведений повний розрахунок, у т.ч. з матеріального забезпечення.

Пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до положень пунктів 4, 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

З матеріалів службового розслідування та пояснень капітана ОСОБА_2 (начальника фінансово-економічної служби в/ч ПП НОМЕР_1 ) вбачається, що провести повністю розрахунок на день виключення військовослужбовців зі списків військова частина не мала, оскільки для цього необхідно подати заявку в ІНФОРМАЦІЯ_4 на відповідну суму та у подальшому зарахувати її на картковий рахунок військовослужбовця. Тому нарахування коштів здійснювалось на день виключення зі списків, а безпосередня виплата грошового забезпечення пізніше, після отримання коштів.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату грошового забезпечення та на виплату компенсації витрат доходів цієї категорії громадян з податку доходів фізичних осіб та своєчасна виплата такої компенсації є обов`язком позивача.

Враховуючи зазначене, посадовими особами відділів фінансового забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 при звільнені військовослужбовців у 2014 році, відповідно до витягів з наказів затверджених командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 до звільнення військовослужбовців проводилося нарахування належного їм грошового забезпечення та одразу після надходження коштів від забезпечуючого фінансового органу в місяці звільнення проводилася виплата грошового забезпечення і проводилася компенсація прибуткового податку по розрахунково-платіжним відомостям в період з червня по липень 2014 року.

За таких обставин, виплата відповідачем компенсації прибуткового податку військовослужбовцям під час безпосередньої виплати грошового забезпечення не суперечить викладеним нормам.

Відповідні суми коштів призначені для використання за призначенням, оскільки фактично є виплаченими з порушенням законодавчого строку.

Крім того, позивач не надав суду доказів з`ясування причин несвоєчасності такої виплати за умови наявності достатніх коштів для своєчасного виконання відповідного обов`язку, а також доказів, що внаслідок несвоєчасної виплати ним понесені додаткові фінансові витрати.

Актами від 19.01.2018 №5/1 та від 19.02.2019 № 23/1 підтверджено знищення первинних фінансових документів за період з 2013-2014 роки, зокрема оборотних відомостей, фінансових звітів використання коштів тощо.

На переконання суду, службовим розслідуванням, всупереч п.19 Положення №243/95-ВР, не встановлено та не доведено доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її відповідачем внаслідок розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності.

Отже, службовим розслідуванням не підтверджено вини відповідача в заподіянні збитків, оскільки такого факту не встановлено.

Таким чином, під час судового розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження.

Подібні правовідносини були предметом розгляду адміністративної справи № 580/4232/19 також за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вирішена не на користь позивача; аналогічні висновки викладені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2020 у справі № 580/4232/19.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2-5, 9, 19, 72-77, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Відмовити у задоволенні адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_2 - ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Хоменка, 19, м. Черкаси, 18008.

Відповідач: ОСОБА_1 - РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась