Справа № 340/4173/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2021 року м. Дніпросправа № 340/4173/20
(суддя Петренко О.С., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №340/4173/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Господарський суд Кіровоградської області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 вересня 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Господарський суд Кіровоградської області, згідно з яким з урахуванням виправлення описки просить: стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є ДСА України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на свою користь матеріальної шкоду у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 136 402,18 грн. заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року він отримав суддівську винагороду у розмірі, що не відповідає установленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, у зв`язку з чим, не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що відповідачами порушено його право на належне матеріальне забезпечення, як судді. Вважає дії відповідачів щодо виплати суддівської винагороди, на підставі Закону України №553-ІХ від 13.04.2020р., такими, що завдали йому матеріальної шкоди в розмірі 136 402,18 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, у справі розглянутої у порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено, суд «стягнув з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 136402,18 грн., заподіяної прийняттям неконституційного правового акту».

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі, діючи всупереч приписів статей 19 та 130 Конституції України, порушили приписи діючого законодавства України внаслідок чого виплачено суддівську винагороду позивачу у розмірі, значно меншому, ніж це визначено спеціальним Законом України "Про судоустрій і статус суддів", застосувавши при виплаті 10-кратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету та підлягає поновленню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державна судова адміністрація України посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що соціально-економічні права не є абсолютними та можуть бути змінені; Господарський суд не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету; Конституційний суд України не визначив будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення; посилання суду на неконституційність закону 553-ІХ не можуть бути підставою для визнання дій відповідача протиправними і відповідно зобов`язати вчинити дії; зазначає про відсутність закону, який би встановлював умови отримання матеріальної шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними.

Посилається на те, що суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження замість загального, оскільки вона має істотне значення для сторін і значний суспільний інтерес; неможливість виплати заробітної плати працівникам апарату судів, а разі стягнення коштів за аналогічними позовами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до довідки господарського суду Кіровоградської області №83 від 28.09.2020 року позивачу обмежено нарахування суддівської винагороди за період з 18.04. 2020 року по 27.08 2020 року в розмірі 136402,18 грн.

Стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є ДСА України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди заподіяної прийняттям неконституційного правового акта є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

У період з 18.04.2020 по 27.08.2020 позивачу виплачувалась суддівська винагорода з обмеженнями, встановленими статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік (в редакції Закону №553-IX), що підтверджується довідкою Господарського суду Кіровоградської області про нараховану та фактично виплачену суддівську винагороду за період з 08.04.2020 по 27.08.2020 судді Господарського суду Кіровоградської області ОСОБА_1 (а.с.5).

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин 1, 3 статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік та абзац 9 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Згідно із статтею 130 Конституції України та частиною 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

В той же час, 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Отже, вказаним Законом було визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Конституційним Судом України визнано, що скасування чи зміни законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що у період дії вказаного закону, до визнання його неконституційними, загальна сума обмеження суддівської винагороди позивача становить 136402,18 грн.

Недоотриманні суми суддівської винагороди позивач визначає як збитки у вигляді недоотриманих доходів.

Згідно з частинами 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, Цивільний кодекс України визнає, що особа вправі вимагати відшкодування шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про те, що недоотриманні суми суддівської винагороди, в період дії закону який визнано неконституційним, є збитками для позивача у вигляді недоотриманих доходів (упущена вигода).

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Отже, з огляду на положення статті 152 Конституції України, можливо дійти висновку про те, що Основний Закон передбачає як можливість виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, у спосіб визнання таких законів неконституційними повністю чи в окремій частині, так і передбачає право особи на компенсацію матеріальної чи моральної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним.

Як зазначено вище, внаслідок прийняття Державою неконституційного закону, позивачем недоотримано доходу на загальну суму 136402,18 грн., що у розумінні ст.22 ЦК України, є заподіянням матеріальної шкоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач має право на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди, в силу положень ст.152 Конституції України.

Щодо доводів апеляційної скарги, слід зазначити наступне.

На переконання колегії суддів, не відносяться до предмету спору доводи апеляційної скарги, з посиланням на норми Бюджетного Кодексу України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що ДСА України, Господарський суд Кіровоградської області не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, оскільки предметом цього спору не є законність чи незаконність дій ДСА України, Господарського суду Кіровоградської області при виплаті суддівської винагороди в обмеженому 10-кратному розміру мінімальної заробітної плати.

Колегією суддів не ставиться під сумнів, що ДСА України, Господарський суд Кіровоградської області та її територіальні підрозділи у відповідності до абзацу 3 частини 2 статті 4, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 1 статті 23 Бюджетного Кодексу України, статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як розпорядники бюджетних коштів, не мали правових підстав для нарахування і виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету.

У цій справі є доведеним, що шкода у вигляді недоплати суддівської винагороди завдана позивачу не діями ДСА України, а внаслідок прийняття державою норми, яка визнана неконституційною.

Також не відносяться до предмету спору доводи апеляційної скарги про те, що соціально-економічні права не є абсолютними та можуть бути змінені, оскільки предметом спору є відшкодування шкоди заподіяної прийняттям неконституційного правового акта.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про неможливість відшкодування позивачу шкоди у зв`язку тим, що Конституційний суд України не визначив будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення та відсутність закону, який би встановлював умови отримання матеріальної шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними, оскільки право особи на компенсацію матеріальної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним, прямо передбачено статтею 152 Конституції України, а відсутність законодавчо встановленого механізму відшкодування такої шкоди, не може бути підставою для відмові особі у реалізації права, яке визначено Основним законом.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №340/4173/20 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко