Справа № 400/2586/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 р. справа № 400/2586/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у порядку спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомМиколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Потьомкінська, 17, м. Миколаїв, 54001

до відповідачаколективного сільськогосподарського підприємства "Полянка", вул. Шкільна, 2а, с. Полянка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55311

простягнення заборгованості в сумі 77 500,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі - позивач або Фонд) звернулось з позовом до колективного сільськогосподарського підприємства "Полянка" (надалі - відповідач або КСП "Полянка"), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 77 500,16 грн. з яких: адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в розмірі 76 400,0 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 1 100,16 грн.

Позов обґрунтовано тим, що протягом 2019 року відповідач не працевлаштував інвалідів відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв`язку з чим до нього застосована адміністративно-господарська санкція, а в результаті її несвоєчасної сплати - нарахована пеня.

Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ним вживались заходи для недопущення господарського правопорушення. Так, у 2019 році було створено робоче місце для інваліда, а до центру зайнятості направлялась відповідна звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів. Окрім того, з 28.01.2015 року по 02.05.2019 року на підприємстві працювала особа з інвалідністю. На думку відповідача, викладені обставини звільняють його від адміністративно-господарської відповідальності (а. с. 33-99).

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) (а. с. 26-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідач подав до Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми № 10-ПІ, в якому зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становила - 17 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 1 особа (а. с. 10).

У подальшому, в зв`язку з виявленням Фондом розбіжностей у середньообліковій кількості штатних працівників відповідача, позивачем до відповідача направлено лист про усунення розбіжностей.

22.06.2020 року відповідач подав до Фонду відкоригований звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми № 10-ПІ, в якому вказав, що середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становила - 18 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" - 1 особа (а. с. 11).

Позивач застосував до відповідача адміністративно - господарські санкції в сумі 76 400,0 грн., у зв`язку із незайнятим 1 робочим місцем, яке призначене для працевлаштування особи з інвалідністю, згідно із даними звіту за 2019 рік та у зв`язку із не сплатою до 15.04.2020 року адміністративно - господарських санкцій, нарахована пеня в сумі 1 100,16 грн.

Відповідно до ст. 19 Закону України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (надалі - Закон № 875), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 9 ст. 19 Закону № 875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 875 передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто, цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Відтак, ст. 18 Закону № 875 не встановлено правил, за якими підприємство було б зобов`язане самостійно здійснювати пошук осіб з інвалідністю для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Разом з тим, частиною третьою вказаної статті чітко визначені обов`язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 18-1 цього ж Закону пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05.07.2012 року № 5067-VI "Про зайнятість населення" передбачено, що роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до пункту 5 Розділу І Порядку "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 (у редакції від 07.02.2017 року), форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року № 42, форма № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", що заповнюється за рік, поширюється на всі підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, у яких працює за основним місцем роботи від 8 і більше осіб.

Отже, вказане свідчить про наявність у роботодавця обов`язку виділяти та створювати робочі місця для осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, а також повідомляти уповноважені органи про наявність вакансій (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство осіб з інвалідністю для працевлаштування. Звіт форми № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, де датою відкриття є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладено новий трудовий договір з найманим працівником.

З матеріалів справи вбачається, що 11.01.2019 року відповідач подав до центру зайнятості звітність форми № 3-ПН з інформацією про наявність вакансії "сторож" для осіб з інвалідністю (а. с. 46-47). Про отримання вказаного звіту відповідальним працівником свідчить підпис із зазначенням дати.

Суд звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

У зв`язку з тривалою відсутністю кандидатур на посаду "сторожа", з метою особистого сприяння працевлаштування інвалідів, відповідачем прийнято рішення щомісячно інформувати про наявність створеного робочого місця для працевлаштування інваліда Арбузинський районний центр зайнятості Миколаївської області та районну газету.

Судом встановлено, що відповідач протягом 2019 року додатково повідомляв про вакансію "сторожа", що підтверджується звітами за формою № 3-ПН, які подавались до Арбузинського районного центру зайнятості від 28.01.2019 року, 13.02.2019 року, 01.03.2019 року, 18.03.2019 року, 03.04.2019 року, 19.04.2019 року, 06.05.2019 року, 22.05.2019 року, 07.06.2019 року, 24.06.2019 року, 10.07.2019 року, 26.07.2019 року, 12.08.2019 року, 28.08.2019 року, 12.09.2019 року, 30.09.2019 року, 15.10.2019 року, 31.10.2019 року, 18.11.2019 року, 04.12.2019 року та 20.12.2019 року (а. с. 48-89).

Крім того, відповідачем розміщено об`яву про наявну вакансію для працевлаштування інвалідів в чотирьох випусках районної газети протягом 2019 року (а. с. 90-97).

Згідно листа від 18.08.2020 року, який додано відповідачем до відзиву на позов, Арбузинська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості повідомила, що:

1) протягом 2019 року КСП "Полянка" подано 22 звіти за формою № 3-ПН про можливе працевлаштування осіб з інвалідністю;

2) протягом 2019 року видано 7 направлень на працевлаштування у КСП "Полянка" (а. с. 39-45);

3) фактів відмови КСП "Полянка" у працевлаштуванні осіб з інвалідністю протягом 2019 року, не було. Особи з інвалідністю відмовлялись від працевлаштування з причин транспортної недоступності та нозології згідно індивідуальної програми реабілітації та довідок МСЕК (а. с. 38).

Таким чином, повідомлення відповідачем органу працевлаштування про наявність вакантної посади для працевлаштування інвалідів давало можливість направлення відповідним органом до підприємства відповідача інвалідів для працевлаштування у звітному періоді на виконання приписів Закону № 875.

Окрім того, як встановлено судом та не заперечується сторонами, у КСП "Полянка" на посаді завідувача складом (током) у період з 28.01.2015 року по 02.05.2019 року працювала ОСОБА_1 (запис 24-25 трудової книжки, а. с. 12 зворотній бік), яка має 3 групу інвалідності, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААА та виписка з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААА (а. с. 14-15).

Викладене свідчить про виконання відповідачем обов`язку щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Доводи позивача, що відпрацьований робочий час особи з інвалідністю за 4 місяці протягом 2019 року, не може бути зарахованим до середньооблікової кількості штатних працівників - осіб з інвалідністю за рік, суд не приймає до уваги, оскільки це не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Щодо доводів позивача, що надання звітності про наявність вакансій для осіб з інвалідністю не є виконанням нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, суд вважає помилковими.

Так, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 440/2008/19.

Згідно із ст. 20 Закону № 875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, що обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем вчинено залежні від нього заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, повідомлено центр зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю та працевлаштовано одну особу з інвалідністю в 2019 році, а тому застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Таким чином, позивач не довів суду вчинення відповідачем правопорушення у сфері господарювання, що є підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин у вигляді застосування адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Потьомкінська, 17, Миколаїв, 54001, ) до колективного сільськогосподарського підприємства "Полянка" (вул. Шкільна, 2а, с. Полянка, Арбузинський район, Миколаївська область, 55311, ), відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз