Справа № 559/798/21
Суддя: Панчук М. В.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/798/21
Провадження № 2-а/559/31/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Пасічника Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що 05 квітня 2021 року інспектором УПП у Рівненській області Васильєвою Юлією Ренатівною винесено постанову серії ЕАН №4025049 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volvo CX90, н.з. НОМЕР_1 , 05.04.2021 року о 16.38 год., рухаючись по автодорозі Київ-Чоп на 326 км, їхав зі швидкістю 1008 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості в н.п. Колоденка, позначену д.з. 5.45, 5.46, на 58 км/год, яку було виміряно приладом TRUCAM LT, чим нібито порушив п. 1 2.4 ПДР України. Вважає дану постанову безпідставною, незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки не перевищував швидкості руху свого транспортного засобу у межах населеного пункту с. Колоденка, бо перед знаком 5.45 «Початок населеного пункту» зменшив швидкість руху свого автомобіля до 50 км/год та рухався у колоні великогабаритних, вантажних транспортних засобів, які рухалися практично всі із такою ж швидкістю. У оскаржуваній постанові зазначено, що точне місце, де він перевищив швидкість це 326 км автодороги Київ-Чоп, проте ця ділянка простягається вздовж кілометра і відповідно наступний кілометровий знак «327», розташований далеко поза межами населеного пункту, близько 100-200 метрів від знаку 5.45, якщо рухатися у напрямку з Києва на Чоп. Це свідчить, що пристрій TRUCAM LT, який не був стаціонарно встановлений на штатив, міг зафіксувати рух його автомобіля ще до початку населеного пункту, коли він їхав автомобілем поза його межами. Вимірювальний пристрій TRUCAM LT має бути стаціонарним, а не переносним, тому не довіряє його показникам. Ці сумніви підтверджуються й тим, що ним було зафіксовано, що він рухався зі швидкістю 1008 км/год - це є нереальним показником. Ця похибка могла бути наслідком існування похибки вимірювання на тому пристрої або наслідком його несправності. Поліцейським вручено копію друкованої постанови, куди вони внесли завідомо неприпустимі виправлення у фабулу подій, точніше виправили з 1008 км/год на 108 км/год і лише у п.5 оскаржуваної постанови. Із фабули слідує, що ОСОБА_1 звинувачено у перевищенні обмеження швидкості, де встановлено дорожній знак 5.46, а це «Кінець населеного пункту», який навпаки скасовує ці обмеження. Самі поліцейські розташувалися на початку населеного пункту, звідки і спостерігали за потоком транспорту і ця обставина додатково дає право сумніватися у показниках, зазначених у оскаржуваній постанові. Його пояснення та заперечення поліцейським були проігноровані, на місці зупинки, поліцейський доказів того, що він перевищив швидкість не надав, а склав оскаржувану постанову. Поліцейський у порушення п.10 Розділу III Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не вірно оцінив обстановку за своїм хибним внутрішнім переконанням прийняв незаконне рішення, яке явно не ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Інспектор не оцінив і не прийняв до уваги заперечення проти висунутих звинувачень: на місці складання постанови позивач категорично не був згідний із рішенням поліцейського, зі змісту копії постанови явно вбачається, що своє незаконне рішення поліцейський прийняв без зазначення конкретних доказів та матеріалів, які б підтверджували їх доводи. Мотивів відхилення заперечень, на які посилався позивач на місці у постанові не зазначено. Натомість свідомо зазначено неправильне місце скоєння «правопорушення». Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. ч.3 ст.258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Проте, поліцейський положень закону не дотримався та ігноруючи процедуру збирання доказів, розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, він суттєво порушив права позивача. Ввважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. З огляду на вказане просить скасувати оскаржувану постанову і справу закрити.

Ухвалою від 21.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник Пасічник Ю.О. просили позов задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач у відкрите судове засідання явки представника не забезпечив, подав відзив на позов із проханням відмовити у позові, на вимогу суду надав відеозапис події (а.с. 27-54). Згідно поданого відзиву зазначає, що всупереч ст.77 КАС України позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було, клопотання про їх витребування не заявлено. З відеофайлу № _ІА000_0405_163824 вбачається, що автомобіль позивача перевищив встановлену швидкість руху. Також, з відеозапису № вбачається, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду справи, будь-яких клопотань при розгляді справи позивачем не було заявлено, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано. З боку інспектора патрульної поліції не здійснювалося будь-яких перешкод щодо реалізації позивачем своїх прав як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Позивачу ніщо не заважало скористатися своїми правами (для реалізації яких він повинен був його озвучити поліцейським). Позивач в адміністративному позові вказує, що в оскаржуваній постанові неправильно зазначена швидкість руху та виправленна, однак це не спростовує порушення позивачем вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху, та є опискою, оскільки з відеозапису № вбачається, що позивачу повідомлено та ознайомлено з якою швидкістю він рухався, а виправлення відомостей відбулося до вручення постанови, тим більше, що перед тим як підписати постанову позивач ознайомився зі змістом постанови серії ЕАН №4025049 від 05 квітня 2021 року. Перевищення швидкості громадянином ОСОБА_1 підтверджується фотознімком та відеозаписом, здійсненим сертифікованим приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LT 20/20 № ТС000658, який вказаний у пункті 5 постанови. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4025049 від 05 квітня 2021 року винесена щодо ОСОБА_1 , в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічні пристрої, на які проводився відеозапис ВК-00057. З фото та відеозапису можливо встановити, що транспортний засіб позивача рухався по автодорозі М-06 Київ-Чоп, патрульні знаходились на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 326 км, а відстань на якому зафіксована швидкість руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 становить 336,5 м від патрульного, який здійснював вимірювання лазерним пристроєм TRUCAM LT 20/20 № 000658. Відповідно до листа «Служби автомобільних доріг у Рівненській області» №8/2941 від 26 грудня 2019 року, населений пункт Колоденка ( в напрямку руху від м. Львів до м. Київ) дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту» села Колоденка розташований на 327+050 км автомобільного шляху М-06 Київ - Чоп, а дорожній знак 5.46. « Кінець населеного пункту» села Колоденка розташований на 324+50 км автомобільного шлях М-06 Київ - Чоп. Отже, позивач керував транспортним засобом зі швидкістю 108 км/год в межах населеного пункту Колоденка.

Як вбачається із ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4025049 від 05.04.2021, винесеної УПП в Рівненській області інспектором поліції Васильєвою Ю.Р. 1 бат. 2 рота, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volvo CX90, н.з. НОМЕР_1 , 05.04.2021 року о 16.38 год, рухався по автодорозі Київ-Чоп на 326 км зі швидкістю 108 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в н..п. Колоденка, позначену д.з.5.45, 5.46, на 58 км/год, а швидкість вимірювалась приладом TRUCAM LT 20/20 ТС000658, чим порушив п.1 2.4 ПДР України (а.с. 11).

Як вбачається із фото з приладу TRUCAM LT 20/20 ТС000658, що є додатком до постанови, зафіксовано рух автомобіля з номерним знаком НОМЕР_1 зі швидкістю 108 км/год 05.04.2021 о 16 год 38 хв на а/д М06 Київ-Чоп 326 км, дистанція до вимірювача 336,5 м (а.с.39).

Відповідно до листа «Служби автомобільних доріг у Рівненській області» №8/2941 від 26 грудня 2019 року, населений пункт Колоденка (в напрямку руху від м.Львів до м.Київ) дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту» села Колоденка розташований на 327+050 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп, а дорожній знак 5.46. «Кінець населеного пункту» села Колоденка розташований на 324+50 км автомобільного шлях М-06 Київ-Чоп (а.с.51-53).

Процедура розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і пояснення позивача було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського. З дослідженого у судовому засіданні відеозапису (а.с. 54) вбачається, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду справи, будь-яких клопотань при розгляді справи позивачем не було заявлено, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано, з боку інспектора патрульної поліції не здійснювалося будь-яких перешкод щодо реалізації позивачем своїх прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Позивачу ніщо не заважало скористатися своїми правами (а.с. 54). Позивач звернув увагу на виправлення у оскаржуваній постанові, на що працівник поліції пояснив про допущення описки. Позивач просив надати нову постанову, на що працівники поліції повідомили, що не можуть повторно із виправленнями надати постанову, адже остання відкоригована безпосередньо у пристрої формування такої.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами і доповненнями). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.3. ПДР України зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 288 КУпАП, постанову посадової особи органу внутрішніх справ у справах про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено, зокрема, в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП, встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення і такі докази суду були надані.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України; при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

З огляду на встановлене, дослідивши матеріали, що були покладені в основу оскаржуваної постанови, суд вбачає, що дане рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема КУпАП, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, посилаючись на належні, допустимі та достатні докази у справі, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку, а стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, установлених КУпАП.

Суд не приймає до уваги тези позивача щодо того, що не було взято до уваги наданих пояснень та заперечень ОСОБА_1 , зокрема щодо позбавлення права на користування правовою допомогою та забезпечення права на заявлення та розгляд клопотань, як такі що спростовані іншими матеріалами справи, зокрема дослідженим відеозаписом події, з огляду на те, що позивачем клопотання заявлені не були, відповідачем було здійснено відеозапис події, який відповідно до ст. 251 КУпАП, який суд приймає та оцінює на рівні з іншими поданими доказами як належний та допустимий. ОСОБА_1 повідомлено та ознайомлено на місці розгляду з якою швидкістю він рухався, а виправлення технічної описки відбулося до вручення постанови, а також перед тим, як підписати постанову він ознайомився з її змістом.Таким чином, суд не вбачає порушення вимог до порядку складання постанови та твердження відповідача щодо можливої несправності чи похибки вимірювача швидкості не заслуговують на увагу, оскільки останній має усі необхідні документи для експлуатації, зокрема Свідоцтво про провірку, яке чинне до 28 грудня 2021 року та експертний висновок (а.с.40, 41).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перевищив допустиму швидкість руху, рухаючись зі швидкістю 108 км/год на 326 км дороги, що знаходится в населеному пункті, оскільки дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту» села Колоденка розташований на 327+050 км автомобільного шляху М-06 Київ - Чоп, а дорожній знак 5.46. «Кінець населеного пункту» села Колоденка розташований на 324+50 км автомобільного шлях М-06 Київ - Чоп, при цьому вид покарання застосовано у межах санкції ч. 4 ст.122 КУпАП.

З боку інспектора патрульної поліції не здійснювалося будь-яких перешкод щодо реалізації позивачем своїх прав, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Справу розглянуто у повній відповідності до вимог закону, забезпечено можливість ОСОБА_1 користуватись своїми правами.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, дослідивши позов та додані до нього матеріали, відзив, поданий відповідачем та відеозапис, приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volvo CX90, н.з. НОМЕР_1 , 05.04.2021 року о 16.38 год., на автодорозі Київ-Чоп 326 км дійсно скоїв перевищення дозволеної швидкості руху більше як на 50 км/год, чим допустив порушення п.1 2.4 ПДР України, відповідальність за що передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, тому відносно останнього правомірно застосовано адміністративне стягнення у виді штраф у розмірі 1700 грн.

При цьому пояснення позивача, зазначені у позові, судом розцінюються як обраний ним спосіб обґрунтування позовних вимог з метою скасування оскаржуваної постанови, які не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, здійснення належного розгляду справи та законного притягнення до адміністративної ОСОБА_1 , а відтак у позові слід відмовити.

На підставі ст. 55 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 205, 242-246, 268-269, 271-272, 286 КАС України, суд

вирішив:

в позові ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Рівненській області (місцезнаходження: вул. С. Бандери, 14 А, м. Рівне, ) про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 17.05.2021.

Суддя М.В. Панчук