Справа № 520/10957/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
13 травня 2021 р.Справа № 520/10957/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів та заяви суддів Другого апеляційного адміністративного суду Перцової Т.С., Жигілія С.П. та Русанової В.Б. про самовідвід у справі № 520/10957/18

за позовом ОСОБА_1

до 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України , Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України , Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова , Головного військово-медичного управління Збройних Сил України третя особа Міністерство оборони України

про встановлення судового контролю,

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

На зазначену ухвалу ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизовано розподілу судової справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2021 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Перцова Т.С., судді Жигилій С.П., Русанова В.Б.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу №520/10957/18.

Вказана адміністративна справа №520/10957/18 надійшла до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду 13.04.2021 та була передана судді-доповідачу Перцовій Т.С. 14.04.2021 року.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року по справі № 520/10957/18 за позовом ОСОБА_1 до 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Немишлянського районного військового комісаріату м.Харкова, Головного військово-медичне управління Збройних Сил України третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід суддям Другого апеляційного адміністративного суду Перцової Т.С, Жигилія С.П., Русанової В.Б. у розгляді справи № 520/10957/18.

В обґрунтування заяви позивач стверджує, що ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 520/10/20, прийнятою колегією суддів у складі: Русанова В.Б., Перцова Т.С., Жигилія С.П., було задоволено заяву позивача про відвід цим суддям. Вказаною ухвалою встановлено обставини існування стійкої недовіри з боку позивача до вказаних суддів, як у межах справи № 520/10/20, так і у межах інших справ. Позивач наполягає, що на час розгляду справи № 520/10957/18 у нього зберігається та збільшується стійка недовіра до суддів Русанової В.Б., Перцової Т.С., Жигилій С.П., у зв`язку з перекрученням вказаними суддями фактичних обставин справи, що викладені в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2021 про розгляд заяви позивача. Позивач вказав, що перекручення таких обставин справи зазначеними суддями мало для нього негативні наслідки, адже вказаною ухвалою постановлено розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження, чим грубо порушено права позивача, визначені ст. 44 КАС України на участь в судових засіданнях, на подання доказів та на участь у дослідженні доказів, на ставлення питань іншим учасниками справи та інші законні процесуальні права. Позивач зазначив, що на цей час вбачається відверта пряма чи опосередкована зацікавленність суддів Другого апеляційного адміністративного суду: Русанової В.Б., Перцової Т.С. Жигилія С.П., у результатах розгляду справи № 520/10957/18, і зокрема, за його апеляційною скаргою від 03.03.2021, а також наявні інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або/та об`єктивності цих суддів.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 прийнято рішення вважати заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Перцової Т.С., суддів Жигилія С.П., Русанової В.Б. по справі № 520/10957/18 необґрунтованою.

Справу № 520/10957/18 відповідно до ч.1 ст.31 та ч.4 ст.40 КАС України передано для здійснення Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід.

Ухвалою судді Другого апеляційного адміністративного суду Любчич Л. В. від 12.05.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді - Перцової Т.С., членів колегії: судді Жигилія С.П., судді Русанової В.Б. - відмовлено.

06.05.2021 від позивача надійшла заява про відвід колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді - Перцової Т.С, суддів Жигилія С.П., Русанової В.Б. по справі № 520/10957/18.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що 28.04.2021 отримав копію ухвали суду від 28.04.2021, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів. Вказує, що наведена ухвала була мотивована, зокрема, ненаданням доказів наявного упередження та необ`єктивності вказаних суддів, з чим позивач не згоден, оскільки у вказаній ухвалі не було враховано, тобто, було приховано факт, який було докладно викладено у пункті 10 заяви про відвід від 27.04.2021, що за заявою позивача від 29.09.2020 до прокуратури України 16.10.2020 було відкрито кримінальне провадження відносно протиправних дій саме цих суддів: ОСОБА_2 , Русанової В.Б., Жигилія С.П. по відношенню до позивача під час здійснення ними апеляційного перегляду справи №520/10957/18. Також, як вказує заявник, судом не було враховано надання ним до заяви про відвід від 27.04.2021 належних доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме фотокопій витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000133 від 16.10.2020 та ухвали від 13.04.2021 Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/15451/20. Крім того посилається, що даними суддями також було допущено у вказаній ухвалі інші очевидні перекручування фактів та обставин, а саме невірно сформульовано наведені позивачем підстави для відводу, зазначені в заяві від 27.04.2021, пов`язані начебто з виникненням у позивача стійкої недовіри до цих суддів у зв`язку з постановленням ними процесуального рішення ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2021 в межах справи № 520/10957/18. Однак, як вказує позивач, у тексті заяви від 27.04.2021 чітко зазначено, що факт наявності стійкої недовіри до цих суддів, який був встановлений ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі №520/10/20, у нього зберігається (тобто зберігається принаймні з лютого 2021 року), а постановлення ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2021 у межах справи № 520/10957/18 тільки збільшило цю недовіру.

Вважає, що в ухвалі про відмову у задоволенні його заяви про відвід колегії суддів, наводячи визначення мети відводу та приписи ч.4 ст. 78, ч.1 ст. 141 КАС України, вказані судді приховують об`єктивні належні та достатні докази їх необ`єктивності та упередженості, і це без врахування доказів сумнівів у їх об`єктивності та неупередженості, що були додані до заяви від 27.04.2021 про їх відвід (ухвала від 03.02.2021 про задоволення заяви позивача про відвід цим же суддям, документи, що підтверджують відкриття кримінального провадження відносно цих суддів за його заявою).

Крім того, стверджує, що так звані «прояви неупередженості» були наведені позивачем під час заявлення їм відводів у межах справи № 520/10/20, а саме у заяві від 05.01.2021 було зазначено, що відкриття кримінального провадження від 16.10.2020 відносно суддів Другого апеляційного адміністративного суду: Перцової Т.С., Русанової В.Б., Жигилія С.П. за заявою позивача визначають ті обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності цих суддів, та є доказами їх прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті розгляду справи.

В обґрунтування наявності у нього сумніві в неупередженості вказаних суддів наводить коментарі до відеозапису судового засідання по справі № 520/10957/18, яке відбувалось 22.09.2020, розміщеного на каналі «Алексей Староверов» на відеохостингу You Tube, які на думку позивача свідчать про те, що вказані судді підривають довіру до авторитету суду, судової гілки влади у стороннього розумного спостерігача. Зокрема, у вказаних коментарях суддів ОСОБА_2 та Русанову В.Б. (мовою оригіналу) визначено як "фурии в мантиях", "судьишки", "глумливые преступницы" та "бандиты".

Позивач вважає очевидним штучним перекручуванням та маніпуляцією висновок суду, викладений у вказаній ухвалі від 28.04.2021 з приводу того, що наведені заявником аргументи стосовно перекручення колегією суддів фактичних обставин справи, що викладені в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2021 свідчать саме про незгоду особи з процесуальним рішенням колегії суддів, що у значенні приписів ч.4 ст. 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу, оскільки в заяві про відвід від 27.04.2018 було чітко наведено обставини, що є підставами відводу: наявність факту недовіри, що підтверджений ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі №520/10/20 та наявність кримінального провадження №0000133 від 16.10.2020 відносно суддів Другого апеляційного адміністративного суду: Перцової Т.С., Русанової В.Б., Жигилія С.П.

З огляду на викладене, стверджуючи про фальсифікацію зазначеними суддями підстав, заявленого позивачем 27.04.2021 відводу, з метою негативного вирішення питання про відвід вказаних суддів іншим суддею Другого апеляційного адміністративного суду, вважає, що наявна відверта пряма чи опосередкована зацікавленість суддів Другого апеляційного адміністративного суду: Перцової Т.С., Русанової В.Б., Жигилія С.П. у справі №520/10957/18, зокрема, за апеляційною скаргою від 03.03.2021, а також інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості та необ`єктивності цих суддів, а тому на підставі п.п. 2,4 ч.1 ст. 36 КАС України оголошує відвід суддям: Перцовій Т.С., Русановій В.Б., Жигилію С.П. у справі №520/10957/18.

Розглянувши заяву про відвід колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді - Перцової Т.С., суддів Русанової В.Б., Жигилія С.П., перевіривши наведені на обґрунтування заяви про відвід доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 39 КАС суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Так, зі змісту заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді - Перцової Т.С., суддів Русанової В.Б., Жигилія С.П від 06.05.2021 вбачається, що її доводи та аргументи повністю дублюють раніше подану заяву про відвід від 27.04.2021, обґрунтування якої наведено вище та за результатом розгляду якої Другим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 28.04.2021 року, прийнято рішення вважати заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Перцової Т.С., суддів Жигилія С.П., Русанової В.Б. по справі № 520/10957/18 необґрунтованою.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та приписи ч.3 ст. 39 КАС України, колегія суддів вважає, що заява про відвід колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Перцової Т.С., суддів Русанової В.Б., Жигилія С.П від 06.05.2021 подана повторно з тих самих підстав, що і заява про відвід від 27.04.2021, яка вже розглянута.

Крім того, фактично вказана заява позивача про відвід колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді - Перцової Т.С., суддів Русанової В.Б., Жигилія С.П від 06.05.2021 зводиться до незгоди з мотивуванням ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів, поданої ним 27.04.2021.

Щодо використання позивачем у вказаній заяві про відвід від 06.05.2021 образливих слів ("фурии в мантиях", "судьишки", "глумливые преступницы" та "бандиты"), слід зазначити таке.

Так, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 березня 2019 року (справа №199/6713/14-ц), повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1 та 2 вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року (справа № 9901/324/19).

Крім того, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій, констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, цей Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Водночас використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи викладене та виходячи із загальних засад адміністративного судочинства, подання заяви про відвід від 06.05.2021 з тих самих підстав повторно та використання образливих слів стосовно суддів Другого апеляційного адміністративного суду, визнається судом апеляційної інстанції зловживанням ОСОБА_1 своїми процесуальними правами та є підставою для залишення його заяви від 06.05.2021 без розгляду.

З приводу заяв суддів Перцової Т.С., Жигилія С.П. та Русанової В.Б. про самовідвід слід зазначити наступне.

Так, під час вивчення матеріалів справи та підготовки її до розгляду мною, як суддею-доповідачем, та членами колегії суддями Жигилієм С.П. та Русановою В.Б. з матеріалів справи та даних комп`ютерної системи "Діловодство спеціалізованого суду" було встановлено, що члени колегії суддів (головуючий суддя Русанова В.Б., судді Жигилій С.П., Перцова Т.С.) брали участь у розгляді даної справи №520/10957/18 по суті за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, в межах розгляду якої ОСОБА_1 було три рази подано заяви про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Жигилій С.П., Перцова Т.С., в обґрунтування яких, останній, зокрема, зазначав про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів. Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду було прийнято рішення вважати заяви позивача про відвід колегії суддів необґрунтованими.

Крім того, слід зазначити, що позивач в заяві про відвід колегії суддів від 28.04.2021 та від 06.05.2021 в обґрунтування наявності сумнівів у їх неупередженості та об`єктивності, посилався на наявність кримінального провадження, відкритого за його заявою за фактом вчинення суддями Другого апеляційного адміністративного суду Перцовою Т.С., Русановою В.Б. та Жигилієм С.П., протиправних дій відносно нього під час здійснення апеляційного перегляду справи № 520/10957/18, що підтверджується наданими позивачем копією витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000133 від 13.04.2021.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово, як під час апеляційного розгляду справи колегією суддів у складі: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Жигилій С.П., Перцова Т.С. під час розгляду даної справи № 520/10957/18 по суті за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, так і під час підготовки до апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у тому ж складі колегії суддів, за головуванням судді Перцової Т.С., висловлювалися сумніви у неупередженості вказаної колегії суддів, вважаємо, що наведені обставини є такими, що свідчать про необхідність заявлення самовідводу.

З цих підстав, 13.05.2021 суддями Другого апеляційного адміністративного суду - Перцовою Т.С., Жигилієм С.П. та Русановою В.Б. заявлено самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України з метою уникнення виникнення у представників сторін сумнівів щодо неупередженості суддів при розгляді даної справи.

Розгляд заяв про самовідвід суддів Другого апеляційного адміністративного суду Перцової Т.С., Жигилія С.П. та Русанової В.Б. відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України проведено за відсутності сторін без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи заяв про самовідвід, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяви про самовідвід підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Підстави для відводу та самовідводу судді можна поділити на безумовні, які чітко визначені законом і наявність яких має наслідком обов`язковий відвід чи самовідвід судді, і оціночні, які вимагають дослідження і певної оцінки.

Згідно з частинами першою та другою статті 40 КАС України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

«Будь-який суддя, у відношенні якого існує легітимний привід боятися відсутності безсторонності, має вийти зі справи» (Micallef). Слово "боятися" підкреслює допустиму ірраціональність сумніву. Обставини prima facie вбачаються інтуїтивно, вони не передбачають раціонального аналізу. Вони можуть бути, при раціональному аналізі, визнані помилковими. Ця раціональна відсутність підстав боятися не заважає насправді боятися. Сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що у розумної людини, на її перший погляд, вони викликають побоювання упередженості суду.

Тобто, у випадку виникнення в учасника справи чи розумного спостерігача обґрунтованого побоювання щодо упередженості судді, саме останній несе тягар доказування своєї безсторонності. В практиці ЄСПЛ, це відомо як «об`єктивний тест» (Langborger): докази неупередженості, надані суддею у відповідь на сумніві учасника справи, мають переконати сторонню, раціональну людину.

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах (Bulut).

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Аналогічне правило має розповсюджуватись і на розгляд питання щодо самовідводу.

Щодо посилання позивача в заяві про відвід колегії суддів від 28.04.2021 в обґрунтування наявності сумнівів у їх неупередженості та об`єктивності на наявність кримінального провадження, відкритого за його заявою за фактом вчинення суддями Другого апеляційного адміністративного суду Перцовою Т.С., ОСОБА_3 та Жигилієм С.П., протиправних дій відносно нього під час здійснення апеляційного перегляду справи № 520/10957/18, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Отже, нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, вказаний обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки дискреційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому внесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.

Тобто, отримавши заяву чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин та має вчинити прямо визначену у КПК дію, оскільки на етапі прийняття та внесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

У зв`язку з чим, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, посилання позивача на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою відомостей щодо вчинення суддями Другого апеляційного адміністративного суду Перцовою Т.С., ОСОБА_3 та Жигилієм С.П., протиправних дій відносно нього під час здійснення апеляційного перегляду справи №520/10957/18, жодним чином не підтверджує упередженість та необ`єктивність вказаних суддів, оскільки сам лише факт внесення вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за умови, передбаченого законодавством відповідного безумовного обов`язку у правоохоронних органів, та відсутності норм, які б передбачали альтернативний варіант процесуальної поведінки (відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126, 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Незалежність судді забезпечується, в тому числі, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; недоторканністю та імунітетом судді; незмінюваністю судді; порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення; забороною втручання у здійснення правосуддя; відповідальністю за неповагу до суду чи судді.

Реалізація зазначених гарантій здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій щодо забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження й забезпечення яких є головним обов`язком держави (статті 3, 8, 55 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження визначено забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності в механізмі стримувань та противаг у системі поділу влади в Україні є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю в разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним «потрібного» судового рішення.

Відповідно до статті 376 Кримінального кодексу України (втручання в діяльність судових органів) під втручанням розуміється вплив у будь-якій формі на суддю з метою перешкодити виконанню своїх службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення. До конкретних форм впливу можна віднести прохання, вказівку, погрозу, підкуп, критику судді в засобах масової інформації до вирішення конкретної справи у зв`язку з її розглядом, проведення пікетів, мітингів тощо. Вплив на суддю може здійснюватись і через третіх осіб близьких родичів, колег по роботі тощо.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» також надано відповідні роз`яснення, зокрема зазначено, що положення частини другої статті 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, висловленої в рішеннях від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 та від 12 липня 2011 року № 8-рп/2011, конституційну гарантію суддівської незалежності щодо заборони впливу на суддів у будь-який спосіб треба розуміти як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

З урахуванням викладеного, вважаю, що посилання позивача у вказаній вище заяві про відвід колегії суддів, на обставини щодо існування відкритого за його заявою кримінального провадження стосовно суддів Другого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , Русанової В.Б. та Жигилія С.П., та акцентування на вказаних обставинах уваги, може свідчити про те, що позивач свідомо намагається чинити тиск на суд.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, передбачено, що суддя повинен виконувати свою професійну функцію незалежно, виходячи з власної оцінки фактів та відповідно до свідомого розуміння закону, не зважаючи при цьому на будь-які зовнішні впливи, стимули, тиски, загрози чи втручання, прямі або непрямі, хоч би від кого вони йшли і хоч би якими були їхні причини.

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді

Беручи до уваги вищенаведене, задля недопущення в подальшому виникнення сумніву у сторін щодо безсторонності та неупередженості вищевказаних суддів, з метою дотримання строків розгляду клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/10957/18, з урахуванням звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення членами колегії кримінального правопорушення стосовно нього, що може бути в подальшому розцінено як тиск на суд, та з метою забезпечення дотримання принципів адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, колегія суддів доходить висновку про задоволення заяв про самовідвід суддів Перцової Т.С., Жигілія С.П. та Русанової В.Б.

Частиною 2 статті 41 КАС України передбачено, що у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 29, 30, 31, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії у складі головуючого судді - Перцової Т.С., суддів Жигилія С.П., Русанової В.Б. від 06.05.2021 - залишити без розгляду.

Заяву головуючого судді Перцової Т.С., суддів Жигилія С.П., Русанової В.Б. про самовідвід у справі № 520/10957/18 задовольнити.

Адміністративну справу № 520/10957/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова, Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії передати до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду для повторного автоматичного розподілу згідно зі ст. 31 КАС України для визначення складу суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Русанова В.Б.