Справа № 460/1468/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2021 року м. Рівне №460/1468/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі- відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Павелко Людмили Миколаївни від 20 листопада 2020 року ВП №60775630 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору, яка виведена в окреме провадження ВП 64338640, та постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2021 року ВП №64338640 про відкриття виконавчого провадження.

На обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 20.11.2020 головним державним виконавцем Павелко Л.М. у ВП №60775630 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 74816,26 грн. з боржника ОСОБА_1 на користь Рівненського районного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). В подальшому 02.02.2021 головним державним виконавцем Павелко Л.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64338640 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 73197,97 грн. на підставі постанови №60775630, виданої 20.11.2020 Рівненським районним ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з нього виконавчого збору в тому розмірі, який визначено в оскаржуваних постановах, оскільки виконавчі дії зі стягнення заборгованості за виконавчими листами фактично не вчинялися. Зазначив, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 20.02.2020 у ВП №60775630 не відповідає критеріям правомірності та суперечить правовому висновку Великої Палати Верховному Суду, викладеному в постанові від 11.03.2020 №2540/3203/18. У зв`язку із наведеним просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 03.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений судом строк представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на виконанні у Рівненському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебував виконавчий лист №570/4522/15-ц виданий 31.05.2016 Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк», заборгованість за кредитним договором №0 від 27.06.2008 в розмірі 31159,25 доларів США., із яких за кредитом 27590,00 доларів США. За відсотками 3569,25 доларів США, а також пеню в розмірі 5000,00 грн. в тому числі за кредитом 3000,00 грн. та за відсотками 2000,00 ВП №6-775630 та виконавчий лист №570/4522/15-ц виданий 31.05.2016 Рівненським районним судом Рівненської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 11018,35 ВП №60775247. 29.12.2020 державним виконавцем винесено постанови про повернення вищезазначених виконавчих документів згідно виконавчих проваджень №60775630 та №60775247. В подальшому державним виконавцем винесено постанову №6775630 від 20.11.2020 про стягнення виконавчого збору у розмірі 74816,26 грн. Відтак, 02.02.2021 державним виконавцем відкрито ВП №64338640 щодо виконання постанови №60775630 від 20.11.2020 про стягнення виконавчого в розмірі 73197,76 грн. (сума із врахуванням часткового стягнення). Вважає, що при винесенні оскаржуваних постанов відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та спосіб, що визначені чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні. З таких підстав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

08.04.2021 розгляд справи відкладено до 22.04.2021.

16.04.2021 через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) від представника позивача надійшли письмові пояснення відповідно до змісту яких стверджує, що фактичного виконання виконавчого листа не відбулося, а тому у разі стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Отже, у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваних постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2021 № 64338640 та постанови про стягнення виконавчого збору від 20.11.2020. №60775630.

У судове засідання, призначене на 22.04.2021, представники сторін не прибули. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представники сторін подали клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з ч.1ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4ст.229 КАС України).

Враховуючи подане клопотання та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу №460/1468/21 в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяви по суті та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

11.12.2019 головним державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області Павелко Л.М. прийнято:

1) постанову про відкриття виконавчого провадження №60775630 з примусового виконання виконавчого листа №570/4522/15-ц, виданого 31.05.2016 Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення заборгованості за кредитним договором №1 від 27 червня 2008 року в розмірі 31159,25 доларів США, із яких за кредитом 27 590 доларів США, за відсотками 3 569, 25 доларів США, а також пеню в розмірі 5 000,00 грн. в т.ч. за кредитом 3 000,00 грн. та за відсотками 2000,009 грн.

2) постанову про відкриття виконавчого провадження №60775247 з примусового виконання виконавчого листа №570/4522/15-ц, виданого 31.05.2016 року Рівненським районним судом Рівненської області, про стягнення судового збору в розмірі 11018,35 грн.

Пізніше, 14.05.2020 головним державним виконавцем Рівненського районного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Павелко Л.М. прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №60775630, якою встановлені виконавчі витрати в розмірі 200,00.

В цей же день 14.05.2020 головним державним виконавцем Павелко Л.М. прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №60775247, якою встановлено виконавчі витрати в розмірі 200,00 грн.

14.05.2020 головним державним виконавцем Павелко Л.М. винесено постанову про об`єднання ВП №60775247 та №60775630 у зведене ВП №662077926.

20.11.2020 головним державним виконавцем Павелко Л.М. у ВП №60775630 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 74816,26 грн. з боржника ОСОБА_1 на користь Рівненського районного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Крім того, в цей же день 20.11.2020 головним державним виконавцем Павелко Л.М. у ВП №60775247 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1101,84 грн. з боржника ОСОБА_1 на користь Рівненського районного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

22.12.2020 АТ «УКРСИББАНК» звернулося до Рівненського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявами від 16.12.2020 за №1738 та за №1739 про повернення виконавчих документів про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 27.06. 2008 та судових витрат.

29.12.2020 на підставі заяв за № 1738 та №1739 від 16.12.2020, відповідачем прийняті постанови про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях ВП № 60775630 та ВП №60775247 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

В подальшому 02.02.2021 головним державним виконавцем Павелко Л.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП64338640 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 73 197,97 грн. на підставі постанови №60775630, виданої 20.11.2020 Рівненським районним відділом ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Вважаючи дії відповідача протиправними, а постанову від 20.11.2020 у ВП №60775630 про стягнення виконавчого збору та постанову від 02.02.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №64338640 такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З 05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі по тексту, - Закон №1404-VIII; в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина друга статті 15 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною першою статті 19 Закону № 1404-VIII визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

В свою чергу, пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що предметом спору в справі, що розглядається, є постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2021 №64338640 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 20.11.2020 №60775630.

Виходячи з аналізу норм Закону №1404-VIII порядок відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору регулюється загальними нормами цього Закону щодо порядку примусового виконання рішення на підставі виконавчих документів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною четвертою статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

За правилами пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно зі статтею 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Поряд з цим, окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону N1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N1302/29432 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов, далі - Інструкція).

Так, пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Системний аналіз викладених норм в їх сукупності дає суду підґрунтя для висновку, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

При цьому, якщо постанова про стягнення виконавчого збору винесена, однак, виконавчий збір не стягнуто, вона не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, на підставі якого, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації.

Як свідчать матеріали справи, постанова про стягнення виконавчого збору №60775630 від 20.11.2020 перебувала на виконанні відповідача в межах виконавчого провадження № 60775630, яке в подальшому було завершене у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за заявою останнього згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII. Доказів сплати виконавчого збору в розмірі 73197,97 грн. матеріали виконавчого провадження не містять, учасниками справи суду не надано і у матеріалах цієї адміністративної справи відсутні.

Суд звертає увагу на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття якого, як зазначалося судом раніше, врегульовано Законом №1404-VIII. Однак, позивач, оскаржуючи постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору жодним чином не обґрунтовує їх протиправності.

При цьому, суд наголошує на тому, що підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, який у цій справі є постановою про стягнення виконавчого збору ВП №60775630 від 20.11.2020. Ця постанова є чинною, а тому є законним підґрунтям для прийняття на її підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з її виконання.

Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження № 64338640 від 02.02.2021 щодо стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 73197,97 грн. прийнята відповідачем у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.10.2019 у справі № 821/1109/17 та від 26.08.2020 у справі №360/4369/19 ( К/9901/1039/20).

Враховуючи те, що виконавчий документ у виконавчому провадженні №60775630 повернутий стягувачу АТ «Укрсиббанк» на підставі п.1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII, а виконавчий збір у цьому провадженні не стягнуто і доказів зворотного суду не надано, то суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження №64338640 від 02.02.2021 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак є обґрунтованою, правомірною і скасуванню не підлягає.

Аналогічні за змістом висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 0340/1792/18.

За наведених обставин, доводи позивача щодо протиправності постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору від 02.02.2021 №64338640 підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 20.11.2020 ВП №60775630 є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Посилання позивача щодо відсутності у постановах про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2020 у ВП 60775630 результату фактичного виконання виконавчого листа Рівненського районного суду Рівненської області що виключає підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному в постанові розмірі, суд відхиляє як безпідставні, оскільки вказана постанова не є предметом спору в даній справі.

Також, суд також не бере до уваги посилання позивача на можливість застосування до спірних правовідносинах висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, оскільки правовідносини у справі №2540/3203/18 виникли до внесення змін до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 03.07.2018, які набрали чинності 28.08.2018. Крім того, в межах розгляду справи №2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку правомірності постанови про стягнення виконавчого збору, в той час як предметом розгляду цієї справи є постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Інші доводи та аргументи учасників справи не спростовують висновків суду.

При цьому, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частинами першою та другою ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору від 20.11.2020 у ВП 60775630 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2021 №64338640 і як наслідок про необґрунтованість позовних вимог позивача, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (33000, м.Рівне, вул.Петра Могили, буд.22-Б, ) про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 травня 2021 року

Суддя У.М. Нор