Справа № 640/25139/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області № 245 від 08.09.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень було прийнято неправомірне рішення щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну відносно позивача, оскільки він протягом усього часу проживання в Україні неухильно додержувався Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягав на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави, та не притягувався до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що невиконання позивачем приписів рішення Печерського районного суду міста Києва є, зокрема, порушенням вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а тому рішення відповідача від 08 вересня 2020 року № 245 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення від 08 вересня 2020 року № 3637/245-1 про скасування посвідки на постійне проживання є такими, що відповідають діючому законодавству.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що він чесно користується своїми правами та жодного разу не порушував законодавство України. Крім того, апелянт наголошує, що судом не було враховано, що на території України проживає його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Російської Федерації.

05.03.2009 року позивач звернувся до УПРФО ГУ МВС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка перебуває у шлюбі з іммігранткою.

15.04.2010 року на підставі вищевказаної заяви та результатів проведених перевірок УПРФО ГУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про надання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про Імміграцію».

14.05.2010 року на підставі наданого дозволу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , а 20.12.2019 року в порядку обміну документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_2 .

08.09.2020 року рішеннями від 08.09.2020 року № 245 та № 3637/245-1 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області та посвідку на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства.

Не погоджуючись з вищевикладеним діями міграційного органу позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Так, відповідно до ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон № 2491-III), особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно ст. 12 Закону 2491-III, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

З матеріалів справи вбачається, що Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком №1983 (далі - Порядок №1983).

Згідно з п. 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктом 22 Порядку №1983 визначено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абз. 2 п. 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з пунктом 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Так, з матеріалів особової справи позивача, наданої відповідачем, вбачається, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України на підставі подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Шаркова О.О. від 25.06.2020 року № 288.

Відповідно до інформації, наявної у висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 вбачається, що в провадженні приватного виконання виконавчою округу міста Києва Шаркова Олександра Олександровича перебуває виконавче провадження № 61163397, відкрите 04.02.2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 751/57863/19-ц, виданого 27.01.2020 року Печерським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 14.06.2018 року у розмірі 11 000, 00 дол. США. що за офіційним курсом НБУ станом на 29.10.2019 року становить 275 660, 00 грн., та судових витрат.

04 лютого 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61163397, якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно боржника та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

07.02.2020 року вказана постанова вручена ОСОБА_1 особисто.

Також, одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем 04.02.2020 року винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди № 61163397 у розмірі 1 100 доларів США та 288, 17 грн., та винесено постанову про розмір мінімальних втрат виконавчого провадження № 61163397 у розмірі 139, 09 грн.

В подальшому, приватним виконавцем на адресу боржника надіслано виклик від 21.05.2020 року № 212, вручений іноземцю 22.05.2020 року, яким зобов`язано позивача з`явитися та надати пояснення з приводу невиконання виконавчого листа № 757/57863/19-ц.

Однак, позивач на виклик приватного виконавця не з`явився та будь-якої інформації щодо причин невиконання рішення суду не надав.

Також, виходом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова О.О. за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за місцем проживання згідно виконавчою документа боржника не знайдено, доступу до квартири для перевірки майнового стану боржника не надано, про що складено акт від 25.06.2020 року.

З огляду на інформацію викладену у поданні, ЦМУ ДМС прийшло до висновку, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно ухиляється від виконання рішення Печерського районного суду міста Києва, яким видано виконавчий лист від 27.01.2020 року № 757/57863/19-ц, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання позивачем судового рішення є, зокрема, порушенням вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №32 посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Разом з тим, колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Проте, ані позивачем, ані матеріалами справи не спростовуються висновки, покладені в основу рішення від 08.09.2020 року № 245 про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Докази виконання рішення Печерського районного суду м.Києва або причини, які ускладнюють виконання вказаного рішення, також суду не надані і матеріали справи не містять.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк