Справа № 280/2922/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
07 травня 2021 року Справа № 280/2922/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши у письмовому провадженні окрему категорію термінових адміністративних справ за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)

про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:
09 квітня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - відповідач) з позовною заявою про скасування постанови відповідача 02.04.2021 ВП №63426272 про накладення штрафу на позивачу у розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є боржником у виконавчому провадженні ВП №63426272 з виконання виконавчого листа №280/1196/20, виданого Запорізьким окружним адміністративним судом 26.10.2020, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ), на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", частини 17 статті 43 та частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", провести за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з урахуванням її збільшення в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.. Вказане рішення було виконано Головним управлінням в рамках виконавчого провадження (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63426272). Головним управлінням проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 про що листом від 10.11.2020 № 0800-0801-8/59781 було повідомлено Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та надано відповідний розрахунок. Виплата донарахованої суми за рішенням суду, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена після відповідного фінансування з Державного бюджету України. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Верховний Суд неодноразово дійшов висновку, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Відповідно до Бюджету Головного управління на 2020 рік на погашення заборгованості за рішенням суду виділено 4269,9 тис. грн. Станом на 01.09.2020 і до кінця року відповідно до помісячного розпису на погашення заборгованості за рішеннями суду виділені кошти було погашено та додатково не виділялися. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

23.04.2021 представником позивача подана заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 28.04.2021 відкрите спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.05.2021 о 15 год. 00 хв. та витребувано від відповідача матеріали виконавчого провадженням № 63426272. Відповідача запропоновано 15-ти денний строк для надання відзиву на позовну заяву.

06.05.2021 від представника відповідача на електронну адресу суду поданий відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, просить суд у задоволенні відмовити, та зазначає наступне. Позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не містить обгрунтувань відсутності фінансування, позивачем документально не доведено відсутності коштів для виконання судового рішення на момент накладення штрафу на боржника. Станом на теперішній час рішення суду, боржником в частині виплати коштів стягувачу за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 у розмірі 4708,62 грн. не виконано, у зв`язку з чим головним державним виконавцем Відділу винесено постанову про накладення штрафу на боржника №63426272 за невиконання рішення суду у розмірі 5100,00 грн.

Оскаржуваною постановою державного виконавця про накладення штрафу притягнуто пенсійний орган до відповідальності, як боржника у відкритому виконавчому провадженні, за наслідком встановлення державним виконавцем факту невиконання пенсійним органом, без поважних причин, судового рішення, що набрало законної сили.

В даному випадку, самостійно встановлена суб`єктом владних повноважень неможливість виконати судове рішення, що набрало законної сили, не є поважною підставою для його невиконання.

Також посилання пенсійного органу на відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої конкретним судовим рішенням пенсії, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення є безпідставними, так як такі посилання не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

З огляду на вищезазначене, державним виконавцем з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно керуючись вимогами ст.18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень, 02.04.2021 правомірно винесено постанову про накладення штрафу по виконавчому провадженню ВП №63426272 у розмірі 5100,00 грн, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06.05.2021 від представника позивача через канцелярію суду (вх. №25864) надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З наведених підстав та враховуючи те, що представником позивача не додано жодних документів щодо неможливості прибути до суду, тому суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.0.2020 по справі № 280/1196/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з включенням до неї окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, які існували станом на 05.03.2019.

Зобов`язано Запорізький обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з включенням до неї окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, які існували станом на 05.03.2019, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перерахованої пенсії за вислугу років з 01.04.2019 по 31.12.2019 у зниженому розмірі: щомісячно 75 відсотків перерахованої пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ), на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", частини 17 статті 43 та частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", провести за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з урахуванням її збільшення в розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26.10.2020 видано виконавчий лист, на підставі якого головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження від 27.10.2020 ВП № 63426272.

Листом від 10.11.2020 № 0800-0801-6/59781 боржник повідомив відповідача, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , сума донарахування за період з 01.04.2019 по 31.12.2019 склала 4707,62 грн

Щодо виплати 4708,62 грн. боржник повідомив, що оскільки боржник здійснює виплату заборгованості по пенсії на виконання рішення суду лише після виділення коштів Пенсійним фондом України.

02.04.2020 старшим державним виконавцем відділу Частюком В.О., при примусовому виконанні виконавчого листа № 280/1196/20, виданого 26.10.2020 Запорізьким окружним адміністративним судом, за невиконання рішення суду винесено постанову ВП № 63426272 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (частина 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Водночас, у частині 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Судом встановлено та скаржником не заперечується, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі № 280/1196/20 позивачем не виконано в повному обсязі. Зокрема, не здійснено виплату донарахованої 21.10.2020 суми пенсії ОСОБА_1 у розмірі 4708,62 грн.

За приписами п.п. 3,4- 5, 8 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного Фонду.

Тобто, виплати пенсій здійснюються виключно за рахунок Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Отже, невиконання судового рішення скаржником в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).

Отже, фінансування виплати заборгованості пенсій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, що підтверджено позивачем у позові.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 та визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Пунктом 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються, з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Згідно пунктів 5, 6, 8. 10 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія). Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку. У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови. У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання. Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Тобто, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку № 649.

Разом з тим, позивач мав провести розрахунок суми виплати відповідно до рішення суду, направити відповідний пакет документів до Пенсійного фонду України, де уповноважена комісія, після перевірки обґрунтованості розрахованої суми, прийняла б одне з рішень.

Лише після розгляду поданих боржником (територіальним пенсійним органом) зазначених документів відповідна комісія Пенсійного фонду України може прийняти рішення про наявність або відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

З цього приводу суд враховує позицію Шостого апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 22.07.2020 по справі № 640/5248/19, де предметом розгляду була постанова Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних витрат за рішеннями суду (далі - Порядок).

В даній постанові суд зазначив наступне: « Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Саме на реалізацію наведених положень, Верховною Радою України прийнято, зокрема, закони «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №1404-VIII) та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон України №4901-VI). Так, Закон України №1404-VIІІ визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Закон України №4901-VI встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України №1404-VIІІ, про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація та юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Аналіз наведених положень свідчить, що означеними законами врегульовано порядок виконання судових рішень, у тому числі тих, боржником за якими є державний орган. У свою чергу, ані Конституцією України, ані згаданими законами, Уряд не наділений повноваженнями з визначення порядка виконання судових рішень, зокрема, в яких боржниками є органи ПФУ. Натомість, положеннями статті 129-1 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом. Посилання апелянтів на те, що Порядок регулює внутрішні правовідносини між ПФУ та його територіальними органами, а тому прав пенсіонерів не зачіпає, колегія суддів до уваги не приймає. Як убачається зі зміста Порядка, сфера його застосування розповсюджується на рішення суду, що набрали законної сили. При цьому, Порядок встановлює певний механізм виконання судових рішень, черговість їх виконання, обмеження у виділенні відповідних коштів, та передбачає ухвалення рішення про відсутність підстав для виплати суми, розрахованої на підставі судового рішення. Таким чином, КМ України фактично встановив інакший порядок виконання судових рішень, боржниками за якими є органи ПФУ, відмінний від установленого законами України №1404-VIІІ та №4901-VI, тим більш такий, що обтяжує права громадян на отримання соціального захисту. Колегія суддів наголошує, що вирішені спірним Порядком питання не відносяться до функцій Кабінету Міністрів України, а підлягають регулюванню на законодавчому рівні або принаймні, мають бути делеговані законодавством Уряду».

Відтак, суд вважає, що рішення суду в вищезазначеній частині управлінням не виконано.

На думку суду, станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Як встановлено матеріалами виконавчого провадження, листом від 10.11.2020 № 0800-0801-6/59781 скаржник повідомив відповідача про виконання судового рішення по справі № 280/1196/20 та вказав про нарахування у період з 01.04.2019 по 31.12.2019 заборгованості з виплати ОСОБА_1 пенсії у сумі 4708,62 грн, яка має бути виплачена відповідно до положень Порядку № 649, оскільки вона донарахована у період до набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, штраф згідно спірної постанови застосовано до скаржника правомірно.

З аналізу викладеної норми слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Рішенням Європейського суду у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005, зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999 по справі "Brumarescu v. Romania" та від 24.07.2003 по справі "Рябих проти Росії" судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Так, у справі "Серінг проти Сполученого Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі "Півень проти України" Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

Так, у справі "Шмалько проти України" Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на практику Верховного Суду, викладену в постанові від 07.11.2019 по справі №420/70/19, від 15.04.2020 по справі 811/1324/18, зазначаючи, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідних повноважень для здійснення такої виплати, відсутності фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд вважає за необхідне вказати, що правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 по справі №420/70/19, від 15.04.2020 по справі 811/1324/18, не може бути застосована при розгляді справи, що розглядається, оскільки в зазначеній справі мова йшла про відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів.

В справі, що розглядається, посилання пенсійного органу на відсутність фінансування для виплати нарахованої конкретним судовим рішенням пенсії, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення є безпідставним і з тих причин, що останні не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

Позивач у своєму позові посилається на бюджет головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на 2020 рік.

Суд зазначає, що даний документ не є підтвердженням відсутності коштів на сплату зазначеної суми.

В свою чергу, у разі існування обставин, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, пенсійний орган у справі мав право звернутись до суду із заявою про встановлення або зміни способу або порядку виконання відповідного рішення суду.

В даному випадку, самостійно встановлена суб`єктом владних повноважень неможливість виконати судове рішення, що набрало законної сили, не є поважною підставою для його невиконання.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання пенсійного органу на відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої конкретним судовим рішенням пенсії, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, так як такі посилання не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовна заява задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що у задоволенні адміністративного позову позивачу відмовлено, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158 Б, ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, ) про скасування постанови про накладення штрафу- відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог статтей 270, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 07.05.2021.
Рішення не набрало законної сили.

Суддя Р.В. Сацький