Справа № 440/951/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/951/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі-відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №116-УБД від 29.07.2020; зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:003:0319) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області та земельну ділянку передати у власність.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 21.02.2020 № 5399-СГ йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області. Розроблений проект землеустрою погоджено висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17.04.2020 №5233/82-20, однак наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №116-УБД від 29.07.2020 позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області. Позивач зауважив, що у разі погодження проекту землеустрою відповідач позбавлений можливості приймати альтернативні рішення крім як рішень про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Зазначив, що відповідач не має повноважень на здійснення перевірки документації із землеустрою на відповідність нормам чинного законодавства, оскільки такі повноваження надані лише державному кадастровому реєстратору. Вважає, що оскаржуваний наказ про відмову у затвердженні проекту землеустрою не ґрунтується на нормах закону та є протиправним.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

22.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.47-51/, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні повністю, посилаючись на те, що у спірному наказі наведено вичерпний і точний перелік недоліків з посиланнями на норми законодавства. Зауважив, що відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру у ОСОБА_1 у приватній власності вже перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0002, а тому ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України. Зазначає, що наявна необхідність уточнення даних щодо віднесення земельної ділянки до особливо цінних земель, а також розміщення земельної ділянки в межах водоохоронних зон та наявності (відсутності) водоохоронних обмежень (код 05); у проекті землеустрою перелік та назви матеріалів упорядкувати згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій".

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

01.03.2021 позивач надав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 30.03.2000 Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області /а.с.27-28/.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 21.02.2020 №5399-СГ надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с.18/.

ПП "АЛАН-ЗЕМ" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га пасовищ у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с.14-26/.

Згідно з висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17.04.2020 №5233/82-20 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області погоджений, відповідає земельному законодавству та зауваження щодо нього відсутні. Пунктом 5 вказаного висновку підтверджено, що земельна ділянка не відноситься до особливо цінних земель.

05.06.2020 представник позивача ОСОБА_2 подав до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області заяву від 04.06.2020 /а.с.52/ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:003:0319) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області та земельну ділянку передати у власність, до якої додав проект землеустрою, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, довіреність.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" №116-УБД від 29.07.2020 відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :00:003:0319, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні земельної ділянки у власність з таких підстав: у зв`язку з необхідністю уточнення даних щодо віднесення (не віднесення) земельної ділянки до особливо цінних земель, визначених пунктом "г" частини 1 статті 150 ЗК України з метою дотримання вимог статті 186-1 Земельного кодексу України та статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації". Статтею 58 Земельного кодексу України та статтею 87 Водного кодексу України встановлено, що для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок та вносяться до Державного земельного кадастру. Уточнити дані щодо розміщення земельної ділянки в межах (за межами) водоохоронних зон та наявності (відсутності) водоохоронних обмежень (код 05). В проекті землеустрою перелік та назви матеріалів упорядкувати згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій". Крім того, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання. Для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Розмір земельної ділянки особистого селянського господарства може бути збільшений у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її спадкування членами особистого селянського господарства відповідно до закону /а.с.53/.

ОСОБА_1 , вважаючи наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №116-УБД від 29.07.2020 протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі-ЗК України).

За змістом ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частинами 9-11 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За змістом частин 5, 6 статті 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно із положеннями частин 3 -5 статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтею 122 ЗК України.

Частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Зміст наведених норм права свідчить про те, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, за змістом вищенаведених норм ЗК України підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку, визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 цього Кодексу не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18.

З наказу від 29.07.2020 №116-УБД слідує, що відповідач відмовив ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :00:003:0319, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні земельної ділянки у власність з таких підстав: у зв`язку з необхідністю уточнення даних щодо віднесення (не віднесення) земельної ділянки до особливо цінних земель, визначених пунктом "г" частини 1 статті 150 ЗК України з метою дотримання вимог статті 186-1 Земельного кодексу України та статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації". Статтею 58 Земельного кодексу України та статтею 87 Водного кодексу України встановлено, що для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок та вносяться до Державного земельного кадастру. Уточни дані щодо розміщення земельної ділянки в межах (за межами) водоохоронних зон та наявності (відсутності) водоохоронних обмежень (код 05). В проекті землеустрою перелік та назви матеріалів упорядкувати згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій". Крім того, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання. Для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Розмір земельної ділянки особистого селянського господарства може бути збільшений у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її спадкування членами особистого селянського господарства відповідно до закону.

Надаючи оцінку викладеним у наказі від 29.07.2020 №116-УБД мотивам відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд виходить з такого.

Стосовно посилань відповідача у спірному наказі на те, що у проекті землеустрою необхідно уточнити дані щодо: віднесення земельної ділянки до особливо цінних земель, визначених пунктом "г" частини 1 статті 150 ЗК України з метою дотримання вимог статті 186-1 Земельного кодексу України та статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", розміщення земельної ділянки в межах (за межами) водоохоронних зон та наявності (відсутності) водоохоронних обмежень (код 05), упорядкувати перелік та назви матеріалів згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій", суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те що проект землеустрою позивача містить висновок від 17.04.2020 №5233/82-20 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, складений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_3 /а.с.23/, за змістом якого обрана позивачем земельна ділянка не належить до особливо цінних земель (підпункт 5 пункту 6), проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, а тому погоджується (п. 8, 10).

Також наявний у проекті Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки, складений ФОП ОСОБА_4 , підтверджує, що земельна ділянка не входить до водоохоронної зони, водоохоронні обмеження відсутні /а.с. 21-22/.

У свою чергу відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження факту віднесення спірної земельної ділянки до особливо цінних земель, визначених пунктом "г" частини 1 статті 150 ЗК України або розміщення її в межах водоохоронної зони та наявність водоохоронних обмежень.

Крім того, відповідачем жодним чином не обґрунтовано, які саме матеріали проекту землеустрою упорядковані не у відповідності до статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Суд наголошує, що зважаючи на те, що проект землеустрою погоджено у визначеному законом порядку, у відповідача відсутні підстави перевіряти такий проект землеустрою на відповідність вимогам ЗК України та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів та висувати власні зауваження до цього проекту.

Враховуючи викладене, посилання відповідача у спірному наказі на необхідність уточнення даних щодо віднесення земельної ділянки до особливо цінних земель та розміщення земельної ділянки в межах (за межами) водоохоронних зон та наявності (відсутності) водоохоронних обмежень (код 05), упорядкування переліку та назв матеріалів згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій", є необґрунтованим та безпідставним.

Відносно посилання відповідача на те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання, а для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом, суд наголошує, що у спірному наказі не обгрунтовано, у зв`язку з чим зазначена правова норма застосовується під час розгляду питання про затвердження проекту позивача, зокрема, не надано оцінку фактам реалізації позивачем права на безоплатне одержання земельної ділянки у межах норм, визначених статтею 121 ЗК України, підставам набуття права власності на такі земельні ділянки, у разі їх наявності.

Відповідач у відзиві на позовну заяву звертав увагу на відомості з Державного земельного кадастру, згідно з якими у ОСОБА_1 у приватній власності вже перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0002, а тому ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України.

Із наданої відповідачем до матеріалів справи інформації з ДЗК від 18.03.2021 /а.с.35/ слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0002 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5805 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 з 14.12.2016.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зауважує, що оспорюваний наказ не містить посилань на інформацію з Державного земельного кадастру щодо наявності у ОСОБА_1 речових прав на земельну ділянку, зазначений документ взагалі сформований після прийняття наказу, відтак такий документ не може бути використаний відповідачем як доказ на обґрунтування правомірності наказу.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення державним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 23.10.18 у справі №822/1817/18, від 02.04.19 у справі №822/1878/18.

Беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що спірний наказ не ґрунтується на вимогах закону, прийнятий без наведення належних і достатніх підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:003:0319) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області та земельну ділянку передати у власність, суд виходить з такого.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи повноваження суду та предмет доказування у цій справі, суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх. №Б-13928/0/25-20 від 05.06.2020) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :00:003:0319, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин позовна вимога про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:003:0319) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області та земельну ділянку передати у власність, задоволенню не підлягає.

Отже, адміністративний позов належить задовольнити частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" №116-УБД від 29.07.2020.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх. №Б-13928/0/25-20 від 05.06.2020) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :00:003:0319, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Балясненської сільської ради Диканського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол