Справа № 160/16671/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
14.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
20 січня 2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до відповідача з заявами від 11.01.2020 року та від 21.05.2020 року щодо призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До загального трудового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.08.1989 року по 28.06.1993 року, оскільки на даті звільнення, в графі № 4, "Наказ №72к від 28.06.1993 року" наявне виправлення (записи №№ 2-4) трудової книжки. Надана довідка від 23.03.2020 №7, видана ПАТ "Оргхім", не врахована для розрахунку страхового стажу, оскільки невірно вказане прізвище позивача. Отже, згідно з наданими позивачем документами загальний страховий стаж останнього складає 24 роки 1 місяць 09 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Стосовно вимог позивача щодо зарахування періоду його безпосередньої участі в антитерористичній операції з 21.11.2014 року по 27.09.2015 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, та призначення йому пенсії за віком з дати звернення з заявою від 11.01.2020 року про призначення пенсії за віком, відповідач зазначає, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком з підстав, які були розглянуті вище, проте, з підстав неврахування періоду безпосередньої участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції з 21.11.2014 року по 27.09.2015 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, відповідач у призначенні пенсії позивачеві не відмовляв, а отже дані вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, хоча позивач вперше і звернувся з заявою про призначення пенсії саме 11.01.2020 року, проте не надав необхідних документів для призначення пенсії, про, що був попереджений та надав заяву від 11.01.2020 року про ознайомлення з тим, що пенсія буде призначена після надання необхідних відповідних довідок. Однак, ОСОБА_1 було пропущено трьохмісячний строк для надання додаткових документів до заяви про призначення пенсії від 11.01.2020р., передбачений п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, та в подальшому, він повторно звернувся до Управління з додатковими документами та заявою про призначення пенсії лише 21.05.2020 року. Отже, вимоги позивача щодо призначення пенсії за віком з дати звернення з заявою від 11.01.2020 року також не підлягають задоволенню. Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, згідно з діючим законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Крім того, 21.01.2021р. на виконання вимог ухвали суду від 21 грудня 2020 року відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.01.2020р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Новокадацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Крім того, відповідно до розписки-повідомлення заява та документи ОСОБА_1 прийнято 11.01.2020 року та зареєстровано за №124, а також встановлено Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії: довідка про навчання до 06.04.2020 р.; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, - до 06.04.2020 р.
В подальшому, 21.05.2020р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Новокадацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Незгода позивача з відмовою відповідача у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком як учаснику бойових дій стала підставою для звернення останнього до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Відповідно до статті 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з приписами статті 62 Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем, як при первинному, так і повторному зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку серії НОМЕР_7 .
Щодо спірного періоду роботи позивача з 01.08.1989 року по 28.06.1993 року у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім", який не врахований відповідачем до загального трудового стажу позивача через наявність виправлень у записі в трудовій книжці ОСОБА_1 щодо цього періоду роботи суд зазначає, що дійсно з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 встановлено, що в ній наявний запис №4 від 28.06.1993р. про звільнення останнього за власним бажанням за ст. 38 КЗпП відповідно до наказу №72п від 28.06.1993р., при цьому, у вказаному записі наявні виправлення у даті винесення наказу про звільнення позивача, відповідно до якого його звільнено з роботи, а саме: 29.06.1993р. змінено на 28.06.1993р.
Разом з цим, у самій даті запису про звільнення позивача « 28.06.1993р.» жодних виправлень немає, що надає можливість безперешкодно встановити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім".
Водночас, суд зауважує, що можливість внесення виправлень у записах в трудовій книжці передбачена вищенаведеними приписами п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. і їх наявність не може свідчити про недостовірність такого запису, тим більше, що у даному випадку позивач просить врахувати йому період роботи 01.08.1989 року по 28.06.1993 року у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім" (не з більш пізньої дати, що могло б викликати сумніви), а також суд наголошує, що в цьому записі в графі «дата» - стоїть саме 28.06.1993р.
Крім того, сам факт роботи ОСОБА_1 у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім" пенсійним органом не ставиться під сумнів, бо в іншій частині записи про цей період роботи є чіткими та без виправлень, завірені відповідною печаткою цього підприємства.
Фактично підставою для не врахування всього періоду роботи позивача в Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім" до його загального трудового стажу стали сумніви відповідача щодо дати закінчення цього періоду роботи, однак, як зазначено вище, такі сумніви є необґрунтованими та не можуть бути підставою для не зарахування всього період роботи ОСОБА_1 у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім" до його загального трудового стажу.
Крім того, позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано довідки, видані Приватним акціонерним товариством «Оргхім» вих. №06 від 17 лютого 2020 р. та вих. 07 від 23 березня 2020 р., в яких визначено, що позивач дійсно працював на посаді інженера по наладці та випробовуванню виробничого персоналу з 01.08.1988р.-(наказ №92-к від 01.08.89р.). Звільнений за власним бажанням 28.06.1993р.(наказ№72к від 28.06.1993р.) з Ів.Франківського галузевого виробничого управління Держсоюзтресту «ОРГХІМ», надалі на основі наказу № 36 від 27.01.1999р. Регіонального Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області, Івано-Франківське галузеве виробниче управління Держсоюзтресту «ОРГХІМ» Міністерства хімічної промисловості СРСР перейменовано в ВАТ (Відкрите акціонерне товариство) «ОРГХІМ».
Щодо неврахування відповідачем вищезазначених довідок, які надійшли від позивача, оскільки в них невірно вказане прізвище останнього суд зазначає наступне.
Так, слід зазначити, що прізвище позивача в довідках, виданих Приватним акціонерним товариством «Оргхім» за вих. №06 від 17 лютого 2020 р. та за вих.№07 від 23 березня 2020 р. вказано « ОСОБА_2 », крім того зазначено, що в особових рахунках рахується як « ОСОБА_3 ».
В той самий час, трудова книжка позивача, видана на прізвище " ОСОБА_4 " (російською мовою).
Також відповідно до довідки Новокадацького районного відділу у місті Дніпрі від 03.11.2018 р. №1216/8076 встановлено, що згідно з заявою на видачу паспорта зразка 1994 року прізвище позивача вказано на українській мові « ОСОБА_2 ». А в заяві на видачу паспорту зразка 1974 року - прізвище написано на російській мові « ОСОБА_4 ».
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З метою поновлення вищевказаного порушеного права позивача суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.08.1989 року по 28.06.1993 року у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім" та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з 21.11.2014 року по 27.09.2015 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, на підставі його заяви, суд зазначає наступне.
Доказів прийняття відповідачем будь-якого іншого рішення з вищевказаного питання позивачем не надано.
Крім того, як самостійно зазначається відповідачем у власному відзиві на позовну заяву, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у позивача передбаченого статтею 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідного для призначення пенсії за віком загального стажу 25 років, саме через не зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.08.1989 року по 28.06.1993 року у Державному союзному інженерно-технічному тресті "Оргхім", водночас, з підстав неврахування періоду безпосередньої участі останнього в антитерористичній операції з 21.11.2014 року по 27.09.2015 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, відповідач у призначенні пенсії позивачеві не відмовляв.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Згідно зі статтею 5 КАС України судовому захисту підлягає лише порушене право.
Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.
Системний аналіз зазначених норм КАС України дає підстави дійти висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства здійснюється захист уже порушених прав особи (при цьому, між сторонами уже виникли правовідносини, з яких у свою чергу виник публічно-правовий спір), а не захист від можливих порушень прав у майбутньому.
Вказані правові позиції містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 167/592/17, від 31 липня 2018 року по справі №348/9/17, від 23 жовтня 2018 року по справі №344/4560/17, від 14 лютого 2019 року по справі №362/7962/15-а.
За вказаних обставин, у задоволенні позовних вимог в частині щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду безпосередньої участі останнього в антитерористичній операції з 21.11.2014 року по 27.09.2015 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, слід відмовити.
Щодо іншої частини позовних вимог, в яких ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з дати звернення з заявою від 11.01.2020 року про призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною 2 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з ч.5 ст.45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Згідно із 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту З пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії.(п.4.3 Порядку №22-1)
При цьому, відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію заяви про призначення. У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно надати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність надання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Судом встановлено, що первинно позивач звернувся до Новокадацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідними документами - 11.01.2020р.
Відповідно до розписки-повідомлення, заява та документи ОСОБА_1 прийнято 11.01.2020 року та зареєстровано за №124, а також встановлено Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії: довідка про навчання до 06.04.2020 р.; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, до 06.04.2020 р.
Про ознайомлення ОСОБА_1 з Переліком документів, яких недостатньо для призначення пенсії, свідчать також особисті підписи позивача біля кожного документа, який слід додатково надати.
Також відповідно до заяви ОСОБА_1 , копія якої міститься в матеріалах пенсійної справи, останній ознайомлений з тим, що період навчання на денній формі в Одеському технологічному інституті холодильної промисловості необхідно підтвердити довідкою, а також період роботи з 01.08.89 по 28.06.93. Крім того, в цій заяві позивач зазначає, що ознайомлений з тим, що пенсію буде призначено після надходження відповідних довідок.
В подальшому, ОСОБА_1 повторно звернувся до Новокадацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " та відповідними документами лише 21.05.2020р.
Таким чином, звернення позивача до відповідача з додатковими документами (21.05.2020 року) відбулося в термін, який перевищує трьохмісячний термін з дня повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що унеможливлює призначення пенсії саме за заявою ОСОБА_1 від 11.01.2020р.
При цьому, позивачем не надано будь-яких доказів надання відповідачу довідок відповідно до Переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, вказаному у розписці-повідомленні від 11.01.2020р. протягом передбаченого п.1.7 Порядку № 22-1 терміну.
Окрім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при повторному зверненні позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком від 21.05.2020 року ним подано, зокрема, довідки №06 від 17 лютого 2020 р. та №07 від 23 березня, довідка про заробітну плату № 05 від 17.02.2020 р.
За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача та зазначає, що, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача в частині призначення йому пенсії саме з 11.01.2020р. є безпідставними.
Також суд звертає увагу, що у рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.05.2020 року про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, викладених цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 21.01.2021 року.

Суддя: О.М. Турова