Справа № 380/1075/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1075/20 пров. № А/857/4864/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ГО «Народна дія Львів» - Біликівська А.Р., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року про закриття провадження (головуючий суддя Гавдик З.В., м. Львів, проголошено 15:20:45) у справі № 380/1075/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Департаменту ДАБІ у Львівській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Громадської організації «Народна дія Львів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Княжий Холл», ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

05.02.2020 позивач звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Департаменту ДАБІ у Львівській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Громадської організації «Народна дія Львів», ТОВ «Княжий Холл», ОСОБА_6 , в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.08.2019 року за № 732 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Княжий Холл» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих будівель та нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 » з урахуванням змін, внесених рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.04.2020 року за № 312;

- скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Княжий Холл» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих будівель та нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , затверджені рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.08.2019 року за № 732 із урахуванням змін, внесених рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.04.2020 року за № 312.

В обгрунтування своєї позиції позивач покликається на наступне.

Рішення № 732 грубо порушує вимоги пам`яткоохоронного законодавства, зокрема ЗУ «Про охорону культурної спадщини», формує загрозу подальшого пошкодження або і знищення культурної цінності об`єктів: будинку, в якому проживає позивач (пам`ятка архітектури), довколишніх будинків пам`яток архітектури, універсальної цінності об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів ансамбль історичного центру» та його буферної зони.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій планується будівництво, є невід`ємною складовою охоронної зони об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО «Львів ансамбль історичного центру» і розташована в історичному ареалі міста Львова та в охоронній зоні пам`яток архітектури, історії і культури, тому відноситься до земель історико-культурного призначення, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду в справі від 19.04.2016 року за № 813/716/16. Вважає, що всі містобудівні документи, що стосуються згаданої земельної ділянки суперечать основному містобудівному документу Генплану м. Львова, що є порушенням чинного містобудівного законодавства.

Посилається у адміністративному позові, що змушена звернутись до суду для захисту прав та інтересів мешканців будинків 6,8 по АДРЕСА_2 , а також прав та інтересів територіальної громади. Зазначає що на охорону культурної спадщини мають бути встановлені охоронні зони та правові режими їх використання згідно ЗУ «Про охорону культурної спадщини». Вказує,, що такі зони не встановлені у п. 2.5 містобудівних умов та обмежень для ТОВ «Княжий Холл». Не вказано, що земельна ділянка розташована у межах історичного ареалу міста та зони пам`яток культурної спадщини будинків 6,8 по АДРЕСА_2 , а тому ставить під загрозу пошкодження та руйнування пам`яток архітектури, що розташовані поблизу забудови, у тому числі і в будинку, в якому проживає позивач та треті сторони на його боці.

Виконавчий комітет Львівської міської ради, та треті особи ТОВ «Княжий Холл», Заверуха О.Р. подали суду клопотання про закриття провадження у справі №380/1075/20 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Вважають, що подання даного адміністративного позову спрямоване на захист цивільного права позивачки, як власника будинку АДРЕСА_3 , а відтак, спір між сторонами є приватноправовим.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року провадження у справі № 380/1075/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Департаменту ДАБІ у Львівській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Громадської організації «Народна дія Львів» Товариства з обмеженою відповідальністю «Княжий Холл», ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права, зазначила, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 року прийнята за відсутності встановлених законом підстав, без врахування фактичних обставин справи, зважаючи на що підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ГО «Народна дія Львів» підтримують вимоги поданої позивачем апеляційної скарги, надали пояснення, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, та направити справу для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір, не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право цивільне, а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За приписами ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Вимоги до позовної заяви визначені правовими нормами ст.160 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.»

Оскільки саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Для правильного вирішення спору визначальною ознакою є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Великої палати ВС від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень» (Постанова Великої палати ВС від 4.09.2018 р. по справі № 823/2042/16).

Позивачка звернулася до суду з позовом з вимогами - визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.08.2019 року за № 732 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Княжий Холл» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих будівель та нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 » з урахуванням змін, внесених рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.04.2020 року за № 312;

- скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ «Княжий Холл» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом зі знесенням існуючих будівель та нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , затверджені рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.08.2019 року за № 732 із урахуванням змін, внесених рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 03.04.2020 року за № 312.

Однак позивачка не є учасником правовідносин із видачі містобудівних умов та обмежень.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що спірні містобудівні обмеження, винесені з порушенням вимог пам`яткоохоронного законодавства, та з порушенням вимог ДБН. Посилається у адміністративному позові, що змушена звернутись до суду для захисту прав та інтересів мешканців будинків 6,8 по АДРЕСА_2 , а також прав та інтересів територіальної громади.

Однак доказів на підтвердження наданих їх повноважень представляти інтереси згаданих вище осіб суду не надано, та такі відсутні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в порядку касаційного перегляду розглянута адміністративна справа №420/288/20. У цій справі Верховий Суд в постанові від 17.02.2021, скасовуючи ухвалені рішення першої та апеляційної інстанції і закриваючи провадження в адміністративній справі звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 цього ж Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, вимоги про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, реєстрації декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення третьою особою будівельних робіт.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.08.2018 у справі №815/1568/16 та від 05.12.2018 у справі №804/3091/18.

Суд звертає увагу на те, що позивач фактично оспорює містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, які є правовим актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки у першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано і стосуються прав саме цих суб`єктів.

Як випливає з обставин справи, яка розглядається, ОСОБА_1 не була безпосереднім учасником публічно-правових відносин, які виникли між відповідачами та третіми особами й у межах яких прийняті оскаржувані акти, а також не зверталась до відповідача щодо реалізації своїх певних суб`єктивних прав у таких відносинах. Жодних актів, які були б наслідком здійснення відповідачем публічно-владних управлінські функції безпосередньо щодо позивачки і породжували б для неї певні права, встановлювали обов`язки, у даному конкретному випадку не приймалось.

Звернення до суду з цим позовом обумовлено необхідністю захисту її інтересів приватноправового характеру, які порушені третіми особами внаслідок здійснення ними будівельних робіт, що обмежило права позивачки, як власниці квартири, розташованої поруч із будівництвом.

За наведеного, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 подала цей адміністративний позов з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів, які, як випливає з встановлених судовим розглядом обставин справи та підстав позову, порушені внаслідок виконання третіми особами будівельних робіт, а тому вимоги про скасування виданих третім особам містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення цими особами будівельних робіт.

Окрім наведеного, колегія суддів зазначає, що у випадку незгоди позивача з проведенням будівництва, порушення цим будівництвом її прав та охоронюваних законом інтересів вона має право звернутись із заявою в ДАБІ щодо порушення містобудівного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на наявну в матеріалах справи копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2020 №236843761, згідно якої 09.12.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрації права власності ТОВ «Княжий Холл» на незавершене будівництво, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна 101. Позивач є власником земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , що безпосередньо межує із земельною ділянкою на якій знаходиться вже у власності нерухоме майно ТОВ «Княжий Холл». Вказана обставина на думку колегії суддів вказує на спір між власниками суміжних ділянок, у тому числі щодо меж земельних ділянок та відстаней між будинком позивача та об`єктом будівництва ТОВ «Княжий Холл».

Суд апеляційної інстанції вказує, що позивач безспірно має право на звернення до адміністративного суду із позовом на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, але на думку колегії суддів, у зв`язку із проведенням державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за третьою особою, відбулась і зміна предметної юрисдикції даного спору.

Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом ( ст. 328 ЦК України).

Отже, вказаною нормою визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, у тому числі на нерухоме майно, є наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача щодо нерухомого майна, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права. По суті набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Колегія суддів звертає увагу на постанову від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в статті 317 ЦК України. Отже, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку між позивачем та відповідачем по суті існує не вирішений у встановленому порядку спір наслідком якого зі слів апелянта має бути знесення частини самочинного будівництва третьої особи, на яке вже зареєстроване право власності.

Однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що даний спір, після державної реєстрації права власності, не є публічно-правовим, оскільки поглинається спором про право цивільне, а тому має вирішуватися судами за правилами, в даному випадку, цивільного судочинства. Отже, спірні правовідносини виходять за межі компетентності адміністративних судів, а тому такі підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі № 380/1075/20 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 11 травня 2021 року.