Справа № 489/3724/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 489/3724/20

Головуючий в І інстанції: Румянцева Н.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 09.02.2021 р.

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Скрипченка В.О.
судді Осіпова Ю.В.
за участю секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ДП18 № 683081 від 24 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.; закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24 грудня 2019 року о 01 год. 25 хв. на 80 км. автодороги М-14, Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи транспортним засобом Toyota Camri, державний номер НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби з дозволеною швидкістю, що не перевищувала 90 км./год. Побачивши попереду автомобіль, що рухається в попутному напрямку із швидкістю менше ніж 30 км./год., прийняв рішення здійснити обгін. Перед початком обгону, переконався у відсутності автомобілів в зустрічному та попутному напрямку позаду нього автомобілів, здійснив обгін на повернувся на займану раніше смугу. Після завершення маневру, він побачив, що позаду включилися проблискові маячки червоного та синього кольору автомобіля патрульної поліції, у зв`язку з чим він прийняв вправо та зупинився на обочині, звільнивши проїзну частину. В подальшому відповідачем була складена відносно нього оскаржувана постанова, з посиланням на те, що він не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію в темну пору доби.

На думку позивача оскаржувана ним постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, за відсутності допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що порушення п. 9.9. «б» ПДР не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також апелянт наполягав на тому, що оскаржувана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі апелянт, крім іншого звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували його пояснення, а також доказів роз`яснення йому прав як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.12.2019 року поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 УПП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Хриптієвським Є.В. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову серії ДП 18 № 683081 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, керуючи автомобілем TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 на автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 80 км, після зупинення працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію в темну пору доби, чим порушив п.п. 9.9 «б» ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За порушення Правил дорожнього руху на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. відповідно до вимог частин 2 статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилався на те, що недотримання позивачем положень п.п. 9.9 «б» ПДР слід тлумачити як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП. Суд посилався на те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, відеозаписом з відеореєстратора, наданим відповідачем, а інспектор поліції при складанні постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією України та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 9.1 Правил дорожнього руху, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

Підпунктом «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за не увімкнення світлової аварійної сигналізації під час зупинки працівником поліції.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів вважає, що диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що порушення вимог підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в такому випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Слід зауважити, що приписами статті 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст.121-128, ч.1 і 2 ст.129, ст.ст.139 і 140 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення позивача до відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 249 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення (ст. 276 КУпАП).

Згідно ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 279 КУпАП регламентовано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В даному випадку з досліджених судом апеляційної інстанції доказів встановлено недотримання поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 УПП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Хриптієвським Є.В. вищезазначених положень Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині здійснення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що позбавило позивача можливості реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права.

Зазначене також свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова серії ДП18 № 683081 від 24 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального або матеріального права.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією № 141 від 10.09.2020 року.

При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 631 грн. згідно квитанції № ПН835 від 23.03.2021 року.

Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 1051,40 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 683081 від 24 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції (вулиця Новозаводська, 1Б, Миколаїв, Миколаївська область, 54056, ) судовий збір у сумі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 13.05.2021 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Скрипченко

Суддя: Ю.В. Осіпов