Справа № 420/3797/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/3797/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Федусика А.Г.

суддів: Бойка А.В. , Шевчук О.А.

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 р. по справі № 420/3797/20 позивач ОСОБА_1 відповідач Головне управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправним та скасування попередження,

В С Т А Н О В И В :

Судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 р. позов задоволено.

На зазначене рішення суду Головне управління Держпраці в Одеській області подало апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

- на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2021 року апелянтом було отримано копію спірного рішення суду першої інстанції.

09 березня 2021 року представником відповідача вперше було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року була повернута апелянту з огляду на не виконання вимог ухвали про без руху (не сплата судового збору).

Пізніше, 28 квітня 2021 року відповідачем було подано вдруге апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, копію якого було отримано 23 лютого 2021 року, однак, вже з пропуском строку, передбаченого КАС України на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поважності пропуску строку було зазначено про внесення 27 квітня 2021 року змін до Закону України Про судовий збір, згідно з якими апелянт звільнений від сплати судового збору, що, на думку апелянта, свідчить про наявність підстав для поновлення строку.

Водночас, суд не погоджується з такими посиланнями оскільки питання щодо оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків досліджувалось неодноразово. Так, Верховний Суд неодноразово наголошував, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Сама ж по собі сплата (або звільнення від сплати згідно закону) суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.

Так, позивачем при зверненні до суду з позовом, судовий збір було сплачено у повному обсязі, а тому надання відповідачу можливості сплатити судовий збір при надходженні фінансування незважаючи на сплив процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення або врахування факту звільнення від сплати збору може бути розцінено, як надання йому певних процесуальних переваг перед іншим учасником судового процесу - юридичною особою, яка сплатила відповідний збір при подачі позову, що на практиці означатиме звуження його права на звернення до суду.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Колегія суддів зауважує, що поновлення строку на апеляційне оскарження (тим більше при поданні скарги вдруге) рішення суду першої інстанції буде суперечити принципу правової визначеності у публічно-правових відносинах.

За змістом ч.3 ст.298 КАС України вбачається, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження спірного рішення суду першої інстанції, не наведено нових достатніх обставин для поновлення пропущенного строку, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга має бути залишена без руху, з наданням строку для усунення зазначених недоліків шляхом надання до суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження посилань щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.296, 298 КАС України,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Одеській області залишити без руху.

Надати апелянту час для усунення недоліків поданої апеляційної скарги строком 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали, шляхом звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або зазначення інших підстав для поновлення строку.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.