Справа № 640/23897/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

03.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати нарахування заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 21 970 грн. 08 коп., що нараховані Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві після прийняття ліквідаційних документів від ОСОБА_1 20.03.2017 та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві на підставі прийнятих ліквідаційних документів від 20.03.2017 зняти ОСОБА_1 з обліку платника єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за позивачем в картках обліку платника податків обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка була скасована за наслідками адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 №31347/6/99-99-11-05-02-25, проте продовжує обліковуватись за позивачем.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у місті Києві щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 21 970,08 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у місті Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску шляхом виключення суми недоїмки з єдиного соціального внеску у розмірі 21 970,08 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач, продовжуючи нараховувати ЄСВ, проігнорував висновки Державної фіскальної служби України, викладені у рішенні від 08.07.2019 №31347/6/99-99-11-05-02-15, яким скасовано податкову вимогу контролюючого органу від 16.05.2019 №Ф-68330-17 на суму 18 573,72 грн. А також контролюючий орган неправомірно здійснив нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки, саме під час проведення якої контролюючий орган міг встановити чи був отриманий платником дохід від здійснення господарської діяльності та визначати базу нарахування єдиного внеску.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що станом на 28.01.2020 позивачем не подано заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7- ЄСВ, у зв`язку з чим наявні правові підстави для нарахування заборгованості з єдиного внеску після прийняття 20.03.2017 від позивача заяви форми 8-ОПП про припинення підприємницької діяльності, оскільки припинення в установленому порядку підприємницької діяльності, як у даній справі, не зумовлює припинення обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску.

Для зняття з обліку позивача, як платника єдиного внеску, ГУ ДПС у м. Києві згідно вимог чинного законодавства України будуть вжиті відповідні заходи після подання заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7 - ЄСВ, подання звітності за 2013- 2014 роки, та проведення документальної позапланової виїзної перевірки та здійснення остаточних розрахунків з контролюючим органом.

Окрім того, скаржник зазначає, що у зв`язку з прийняттям рішення ДФС України про розгляд скарги від 08.07.2019 № 31347/8/9999-11-05-02-25, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 № Ф-68330 вважається відкликаною з дня його прийняття, тому заходи щодо стягнення заборгованості з єдиного внеску згідно п. 5 розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, не вживатимуться.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві, прийнято вимогу від 16.05.2019 №Ф-68330-17 про сплату боргу (недоїмки) позивачем із сплати єдиного внеску у розмірі 18 573,72 грн.

Внаслідок адміністративного оскарження прийнятої вимоги, рішенням Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 №31347/8/99-99-11-05-02-25 скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-68330-17 на суму 18 573, 72 грн. При цьому, означене рішення обґрунтоване тим, що з припиненням діяльності 22.03.2017 скаржником ( ОСОБА_1 ) подано заяву за формою « 8-ОПП» та звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна» за 2017 рік від 20.03.2018 №, тобто нарахуванням єдиного внеску після прийняття рішення про припинення діяльності є неправомірним.

Позивач звернувся до відповідача з листом про скасування нарахування єдиного соціального внеску в сумі 18 573,72 грн. на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 №31347/8/99-99-11-05-02-25, в якому позивач просив зняти його з обліку, як платника податку на підставі документів про ліквідацію поданих позивачем 20.03.2017.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві надало відповідь від 21.08.2019 №96432/П/26-15-13-13-10, у якій зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідно до інформаційних баз даних органів Державної фіскальної, самозайнятою особою ОСОБА_1 до контролюючого органу за основним місцем обліку 22.03.2017 було подано заяву за формою №8-ОПП, проте станом на 19.08.2019 заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ не подано. Відповідно до інформаційних баз даних органів Державної фіскальної, станом на 19.08.2019 в Інтегрованій картці платника по рахунку зі сплати єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (22%)) за 2017 рік одноразово в автоматичному режимі нараховано як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, які підлягають сплаті на загальних підставах в сумі 6 336,00 грн (термін нарахування - 02.05.2018), за січень - вересень 2018 року нараховано щоквартально в автоматичному режимі єдиного внеску на загальну суму 7 371,54 грн. (терміни нарахування відповідно 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018), за січень - червень 2019 року нараховано 5 508,36 грн. єдиного внеску, які підлягають сплаті на загальних підставах (терміни нарахування 19.04.2019 та 19.04.2019). Крім того, відповідно до інформаційних баз даних органів Державної фіскальної, самозайнятою особою ОСОБА_1 подано Звіт за 2017 рік (від 20.03.2017 № ) із зазначенням типу «Ліквідаційний» (Додаток 5 Таблиця 3), в якому відображено нарахування ЄВ за січень - березень 2017 року на суму 2112,00 грн, термін нарахування - 20.03.2017. Враховуючи вищевикладене в Інтегрованій картці платника нарахування Єдиного внеску проведені у відповідність до норм чинного законодавства . При цьому, відповідно до інформаційних баз даних за період з 01.01.2017 по 19.08.2019 було сплачено єдиний соціальний внесок 2 112,00 грн. Таким чином, відповідно до інформаційних баз даних органів Державної фіскальної станом на 19.08.2019 наявна заборгованість в сумі 19 215, 90 грн.

Відповідачем рекомендовано подати заяву позивачу про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ.

Судом першої інстанції також встановлено, що контролюючий орган податкову перевірку сплати позивачем ЄСВ не проводив. Сума заборгованості контролюючий орган визначив на підставі автоматичного формування в інформаційних базах Державної фіскальної служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені положеннями Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (надалі також - Інструкція №449).

Абзацом 3 пункту 2 розділу VІ Інструкції №449 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Надаючи правову оцінку висновку суду першої інстанції про те, що визначення недоїмки за єдиним внеском має здійснюватись виключно на підставі акта перевірки та за результатами проведеної перевірки, колегія суддів звертає увагу, що положеннями законодавства не передбачено обов`язкової та єдиної умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акта. Пунктом 3 розділу VІ Інструкції №449 було передбачено 10-денний строк для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) після вручення платнику акта перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про порушення платником нарахування єдиного внеску, що утворює самостійні підстави для донарахування податковими органами сум єдиного внеску.

Аналогічних висновків про те, що проведення перевірки та складання акта перевірки не є обов`язковою передумовою прийняття контролюючим органом вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском дійшов Верховний Суд у постановах від 10 грудня 2019 року у справі №826/25425/15, від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19.

Отже висновок суду першої інстанції в цій частині обґрунтування прийнятого рішення є неправильним, оскільки винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу відповідає положенням Закону № 2464-VІ.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. При цьому вказана норма не зазнавала змін з 2014 року.

Згідно приписів пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 11.18 розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462) (надалі також - Порядок №1588) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Підпунктом 6 цього ж пункту Порядку №1588 визначено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач в розумінні норм Закону №2464-VІ до подання ним заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску є платником єдиного соціального внеску як фізична особа-підприємець, тому, в силу наведених вище положень Порядку №1588, припинення в установленому порядку підприємницької діяльності не зумовлює припинення обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, прикладом чого є одна з останніх позицій, викладена у постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19.

За таких обставин обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що неподання позивачем станом на 28.01.2020 заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7- ЄСВ, зумовлює правові підстави для нарахування заборгованості з єдиного внеску навіть після прийняття 20.03.2017 від позивача заяви форми 8-ОПП про припинення підприємницької діяльності.

З цього приводу колегія суддів враховує, що згідно рішення Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 №31347/8/99-99-11-05-02-25 скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-68330-17 на суму заборгованості станом на 30.04.2019 у розмірі 18 573,72 грн.

При цьому, згідно інтегрованої картки позивача, наявної у матеріалах справи, заборгованість з ЄСВ, у визначеному у вимозі розмірі, обліковується з 19.04.2019 до 19.07.2019. А названа сума ЄСВ в інтегрованій картці в подальшому продовжувала збільшуватися за рахунок щоквартального нарахування ЄСВ, строк сплати якого настав, у розмірі мінімального страхового внеску за місяць у відповідному році.

Також дані інтегрованої картки за 15.08.2019 містять інформацію про зменшення суми недоїмки з ЄСВ на суму 2 112,00 грн., що була сплачена позивачем за січень - березень 2017 року, тобто за період до подання ним заяви про припинення підприємницької діяльності.

Отже, суд першої інстанції, визнаючи протиправними дії податкового органу щодо нарахування позивачу заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3 396,36 грн. (21 970,08 - 18 573,72) та зобов`язуючи внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом її виключення, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення в цій частині.

Втім, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що інтегрована картка платника не містить жодних даних про врахування рішення Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 №31347/8/99-99-11-05-02-25, яким скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-68330-17 на суму 18 573,72 грн.

Відповідно в інтегрованій картці продовжує обліковуватись в якості заборгованості (недоїмки) сума ЄСВ в розмірі 18 573,72 грн., що була визнана рішенням центрального органу неправомірно нарахованою.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів не вбачає законних підстав погодитись правомірністю врахування суми ЄСВ у розмірі 18 573,72 грн., визначеної вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 № Ф-68330, в інтегрованій картці позивача, оскільки вимога є відкликаною.

При цьому, колегія суддів також вважає неприйнятними твердження відповідача, що наслідком відкликання даної вимоги про сплату боргу від 16.05.2019 № Ф-68330 є лише не вжиття у подальшому заходів із стягнення заборгованості з єдиного внеску, визначеної нею, зважаючи на таке.

Так, абзацом сьомим частини четвертої статті 25 Закону України №2464-VI, у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону України №2464-VI, в редакціях 2019-2020 років) порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (державну податкову і митну політику).

Як зазначалось вище, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначає Інструкція № 449.

Пунктом 5 розд. VI Інструкції № 449 передбачено, що у разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 6 розд. VI Інструкції №449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Порядок №422) визначено організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

За визначеннями, наведеними у пункті 2 розділу І Порядку№422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається в інформаційній системі, встановленим алгоритмам (правилам) її співставності та логічного і арифметичного контролю; перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущене як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок.

Главою 2 розділу V названого Порядку передбачено формування переліків вимог та рішень щодо єдиного внеску за звітний період з урахуванням статусів документів («діючі», «вручені», «оскаржуються», «скасовані» тощо).

Главою 4 розділу V Порядку №422 встановлено порядок відображення в інформаційній системі органів ДФС результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП, яким зокрема передбачено внесення та відображення в ІКП даних про результати адміністративного оскарження прийнятих вимог та/або рішень щодо єдиного внеску.

У разі внесення вказаної інформації до настання граничного строку сплати/зменшення відповідні облікові показники (операції) в ІКП блокуються, а донараховані/зменшені суми не відображаються та не беруть участі у розрахунках.

У разі якщо за результатами адміністративного оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус документа в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в адміністративному порядку»), в ІКП відображення облікових показників не проводиться.

Відповідно залежно від внесеної інформації в ІКП змінюється статус вимог та/або рішень щодо єдиного внеску залежно від наслідків розгляду скарги в адміністративному порядку та статус визначених до сплати сум (узгоджена, неузгоджена, скасована), наслідком чого є проведення чи не проведення визначеного до сплати платежу.

Однак ІКП позивача не містить наступних даних щодо:

рішення Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 №31347/8/99-99-11-05-02-25 про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 №Ф-68330-17 на суму 18 573,72 грн.;

блокування суми до сплати у розмірі 18 573,72 грн., визначеної вимогою;

статусу суми до сплати у розмірі 18 573,72 грн. - скасована чи виключена тощо.

За таких обставин показники ІКП позивача беззаперечно вказують на те, що сума до сплати у розмірі 18 573,72 грн. є незаблокованою та бере участь у розрахунках, як наслідок не відображає реальний стан заборгованості та розрахунків з бюджетом, що є підставою здійснити коригування недостовірних показників інтегрованої картки.

Верховний Суд у постановах від 14.07.2020 № 826/4423/17, від 05.03.2021 № 805/1079/17-а, від 06.08.2020 № 805/834/16-а також висловлював правову позицію, що у платника податків наявний правовий інтерес, щоб дані його інтегрованої картки відповідали показникам його податкової звітності, відображали реальний стан заборгованості та розрахунків з бюджетом.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає законні підстави погодитись з висновком місцевого суду про те, що матеріалами справи не підтверджується правомірність обліковування податковим органом в ІКП позивача суми ЄСВ до сплати у розмірі 18 573,72 грн., у зв`язку з чим рішення про задоволення позову в цій частині ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги податкового органу викладеного не спростовують, а зводяться до переоцінки обставин, повно та правильно встановлених судом першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визнання протиправними дій податкового органу щодо нарахування позивачу заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3 396,36 грн. та зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом її виключення.

Повне судове рішення складено 11.05.2021 року.

Керуючись ст.ст. 229, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії скасувати в частині визнання протиправними дій податкового органу щодо нарахування позивачу заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3 396,36 грн. та зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення суми у розмірі 3 396,36 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:О.В. Карпушова Л.В. Губська
О.В. Епель