Справа № 942/437/21
Суддя: Стеценко О. С.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.05.2021
ЄУ № 942/437/21
Провадження №2-а/942/13/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря Рожкової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області в особі інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Старобільського районного управління поліції Лисака Володимира Олександровича про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до відповідача, у якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову серія БАВ № 006864 від 29.03.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, а справу відносно ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29.03.2021 інспектором сектору реагування патрульної поліції Новопсковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області Лисаком В.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 006864, згідно якої на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. У постанові зазначено, що позивач 29.03.2021 о 07 год. 40 хв., рухаючись на автомобілі OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі Т-13-02 «КПП Танюшівка-Старобільськ-Бахмут» при наданні переваги у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не зупинив транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, чим порушив п. 16.3 ПДР.

Позивач з даною постановою не погодився, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, вищевказаного адміністративного правопорушення не вчиняв. При перетині перехрестя на автодорозі Т-13-02, виїжджаючи з польової дороги, зупинив свій транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, при цьому не створюючи перешкод для руху транспортних засобів, пішоходів. На вимогу позивача надати відеозапис вчиненого правопорушення, інспектором Лисаком В.О. такі докази надані не були. Крім того адвокатським запитом у відповідача було витребувано копію відеозапису з нагрудної камери поліцейського, копію сертифікату калібрування даної камери та свідоцтво про її повірку. Витребувані докази відповідачем не надані, згідно відповіді на адвокатський запит відеофіксація правопорушення здійснювалася за допомогою службового відеореєстратора, закріпленого на лобовому склі службового автомобіля. Відеофіксація за допомогою нагрудних камер не здійснювалася. У постанові про накладення адміністративного стягнення записи про відеофіксацію правопорушення будь-якими спеціальними засобами відсутні, свідків та потерпілого не залучено. Позивач також зазначає, що відсутність відеозапису або протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи. Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 08.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.04.2021.

16.04.2021 судове засідання відкладено до 27.04.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

27.04.2021 судове засідання відкладено до 12.05.2021 з метою недопущення порушення процесуальних прав сторін у зв`язку з тим, що представником позивача направлено відповідь на відзив в день розгляду справи

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи здійснити без його участі.

У відзиві представник відповідача у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що з позовом не згоден, оскільки факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, підтверджується постановою серії БАВ № 006864 від 29.03.2021, а також відеозаписом, який зроблено за допомогою службового відеореєстратора, який закріплено на лобовому склі службового автомобіля, та який згідно п.7 вищезазначеної постанови є належним доказом вчинення правопорушення. Відповідно до п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018, відеореєстратор може бути встановлено усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення. На відео чітко зафіксовано дату та час вчинення позивачем правопорушення. Щодо вимог позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Луганській області витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначив, що здійснення адвокатом «аналізу спірних правовідносин, застосування норм матеріального права щодо аналізу спірних правовідносин, аналіз судової практики, отримання інформації та збір доказів» не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.ст. 1,19 Закону № 5076-VI. Такі заходи спрямовані на підвищення кваліфікації адвоката, а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу. Крім того представник відповідача вважає, що позивач навмисно збільшує вартість витрат на професійну правничу допомогу шляхом подвійної оплати за одну і ту ж послугу, що вбачається з п.п. 1, 2 акту здавання-приймання наданих послуг за договором № 134 від 29.03.2021.

Представник позивача Матвєєва Т.С. на відзив представника відповідача надала відповідь, в якій з доводами відповідача не погоджується, вважає, що належним доказом вчинення позивачем правопорушення, а саме постанова серії БАВ № 006864 від 29.03.2021, бути не може, оскільки постанова є предметом оскарження, а тому не може розглядатися як доказ. Відповідач посилається на відеозапис зі службового відеореєстратора, однак даний відеодоказ до постанови не доданий, ні на вимогу адвоката, ні до відзиву відповідач його також не надає. Крім того у постанові про накладення адміністративного стягнення не міститься посилання на технічний засіб, за допомогою якого зроблено відеозапис правопорушення. Щодо заперечення відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що в п.1 звіту адвоката зазначається сума гонорару за аналіз спірних правовідносин, в тому числі і складання адвокатського запиту, а у п.2 цього ж звіту зазначені витрати за фактичне складання та направлення адвокатського запиту. Отже вважає витрати на правничу допомогу співрозмірними, пропорційними та документально підтвердженими.

Враховуючи, що сторони повідомлені про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час та місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові документи; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 29 березня 2021 року відповідачем відносно позивача було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 006864 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом OPEL VECTRA 29.03.2021 о 07 год. 40 хв. на АД Т-13-02 при наданні переваги у русі т.з, який рухався по головній дорозі, не зупинив т.з перед краєм перехрещуваної проїзної частини, чим порушив вимоги п. 16.3 ПДР.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Як зазначено у п. 16.3 ПДР України у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення.

На виконання ухвали суду від 08.04.2021 представником відділу поліції № 1 Старобільського районного управління поліції надано відеозапис зафіксованого правопорушення та оригінал постанови серії БАВ № 006864 від 29.03.2021.

Представник відповідача посилався на відеозапис зроблений за допомогою службового відеореєстратора «Xiaomi Yi Car DVR1080P», що був закріплений на лобовому склі службового автомобіля, як на належний доказ вчинення позивачем правопорушення.

У позовній заяві представник позивача зазначила, що на її адвокатський запит від 29.03.2021 щодо витребування копії відеозапису з нагрудної камери поліцейського, отримала відповідь, в якій представником відповідача повідомлено, що відеофіксація адміністративного правопорушення за допомогою нагрудних камер поліцейських не здійснювалася. Фіксування події відбувалося за допомогою службового відеореєстратора «Xiaomi Yi Car DVR1080P», що був закріплений на лобовому склі службового автомобіля.

Також в позові представник позивача посилалася на Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 від 18.12.2018, в якій зазначено, що «поліція використовує портативні відеореєстратори..», «під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменному одязі на грудях…».

Згідно п.1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 (далі-Інструкція), ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до Розділу ІІ Інструкції встановлено порядок застосування портативних відеореєстраторів та карт пам`яті до них, їх облік, зберігання та видача відеозаписів.

Розділом ІІІ Інструкції визначено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах.

Як випливає з вищенаведеного органи та підрозділи поліції можуть застосовувати, як портативні відеореєстратори, так і відеореєстратори, встановлені на службових транспортних засобах, а тому суд приймає в якості доказу наданий органом поліції відеозапис.

Крім того, оскаржувана постанова має посилання на відеозапис.

З оглянутого відеозапису вбачається, що на зустрічній для водія смузі руху жодного транспортного засобу не було. Водій, відносно якого винесено постанову, зупинився перед краєм перехрещуваної частини дороги, а потім почав рух знову. На середині зустрічної смуги руху водій зупинився вдруге, після того як побачив, що попутною смугою рухався інший транспортний засіб, та надав останньому перевагу у русі.

Таким чином, водію на краю перехрещуваної проїзної частини не було необхідності зупинятися, оскільки не було необхідності у наданні переваги у русі на зустрічній смузі руху, а водій зупинився за краєм перехрещуваної частини для надання переваги у русі на попутній смузі, а отже перешкоди для транспортного засобу, який рухався попутною смугою, не створив.

Суд зазначає, що п.16.3 ПДР України хоча і є імперативною нормою, однак за змістом своєї конструкції обов`язок водія зупинитися виникає лише у разі необхідності надання переваги у русі, а не в будь-якому разі, що власне і було зроблено водієм автомобіля OPEL VECTRA, тому останнім порушення п.16.3 ПДР України не допущено.

Отже відеозаписом підтверджено, що позивачем інкриміноване йому адміністративне правопорушення не вчинялося, а тому в даному випадку відсутній склад правопорушення, передбачений ч.2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №006864 від 29.03.2021 є незаконною і підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області в особі інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Старобільського районного управління поліції Лисака Володимира Олександровича про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення слід задовольнити у повному обсязі.

Щодо посилань представника відповідача на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що підтвердженням факту скоєння позивачем правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП, є постанова серії БАВ № 006864 від 29.03.2021.

Однак дане твердження суд відхиляє, оскільки вищезазначена постанова є предметом оскарження у даній справі, а тому за відсутності інших доказів вчинення правопорушення, не може бути доказом.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, а тому слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 грн.

Відповідно до квитанції № 98688 від 07.04.2021 позивачем по справі було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до суду в сумі 454,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

29.03.2021 між ОСОБА_1 , з одного боку, та адвокатом Матвєєвою Тетяною Сергіївною, з іншого боку, укладено Договір № 135 про надання правової допомоги.

Предметом даного договору є надання адвокатом правової допомоги.

Як зазначено у п. 4.2 Договору сторони домовилися, що розмір гонорару Адвоката за цим Договором визначається за домовленістю Сторін та його сплата підтверджується в акті приймання-передачі послуг.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, але в будь-якому випадку не більше ніж до 27.05.2022 включно (п. 11.1 Договору).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, складеного 05.04.2021, вартість послуг адвоката склала 2500,00 грн., з яких: аналіз спірних правовідносин, застосування норм матеріального права щодо аналізу спірних правовідносин, підготування та направлення адвокатських запитів, аналіз судової практики, отримання інформації та збору доказів=1000,00 грн.; складання адвокатського запиту = 500,00 грн.; складання позовної заяви = 1000,00 грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, складеного 26.04.2021, вартість послуг адвоката склала 1500,00 грн., з яких: складання та направлення відповіді на відзив = 1000,00 грн.; участь у судовому засіданні =500,00 грн.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що надана адвокатом правнича допомога не відповідає видам адвокатської діяльності. Суд вважає, що відповідач у цьому випадку припустився помилкового трактування ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Представником позивача надано детальний опис здійсненої правничої допомоги та вартість даних робіт.

Таким чином, на підтвердження здійснення правничої допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже загальна вартість послуг адвоката склала 4000,00 грн.

Однак, що стосується послуг адвоката щодо участі у судовому засіданні, суд зазначає таке.

У заяві від 27.04.2021 представник позивача Матвєєва Т.С. просила справу розглянути без її участі.

Представник позивача не була присутня у судових засіданнях, призначених на 27.04.2021 та 12.05.2021.

Тому підстав для задоволення вартості послуг адвоката у розмірі 500,00 грн. за участь у судовому засіданні суд не вбачає.

Отже, позивачем доведено факт отримання ним правничої допомоги, факт сплати суми у розмірі 3500,00 грн. на правничу допомогу, а тому ці вимоги підлягають задоволенню (постанова Верховного Суду від 22.11.2019 справа № 902/347/18).

З огляду на вищезазначене, суд вважає обґрунтованими та підтвердженими понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн., які в повному обсязі підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 132, 243-246, 268-270, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області в особі інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Старобільського районного управління поліції Лисака Володимира Олександровича про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії БАВ №006864 від 29.03.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області, яке знаходиться за адресою: вул. Вілєсова, 1, м. Сєвєродонецьк Луганської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області, яке знаходиться за адресою: вул. Вілєсова, 1, м. Сєвєродонецьк Луганської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 30.03.2005, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Матвєєва Тетяна Сергіївна, яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН № 1633 від 21.05.2019, договору про надання правової допомоги № 135 від 29.03.2021, ордеру серія ВВ № 1011263 від 05.04.2021, місцезнаходження: вул. Українська, 216, смт. Новопсков, Старобільський район, Луганська область.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Луганській області в особі інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Старобільського районного управління поліції Лисака Володимира Олександровича, , яке знаходиться за адресою: вул. Вілєсова, 1, м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Рішення може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Стеценко