Справа № 420/4877/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4877/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, 65074), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, 65074) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач (з урахуванням уточнень вх.№22543/21 від 05.05.2021 року) просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/4877/21 о 14:51:09 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання до суду додаткового екземпляру копії позову та доданих до позовної заяви документів для відповідача у справі.

08.04.2021 року за вх.№17766/21 від позивача надійшла заява разом із додатковим екземпляром копії позову та доданих до позовної заяви документів для відповідача у справі, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.263 КАС України.

29.04.2021 року за вх.№22043/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 06.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 06.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про заміну відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що гарантовану йому грошову допомогу як учаснику бойових дій до 05 травня він отримав у сумі 1390 гривень згідно постанови КМУ від 19.02.2020 року №112, із чим не погоджується. Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що у 2020 р. після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3-р/2020 позивач набув право на допомогу до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, передбачену ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", але відповідач протиправно не виплатив грошову допомогу у встановленому розмірі.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту вказує, що у 2020 році позивачу була виплачена допомога до 5-го травня в розмірі 1390,00 грн., яка передбачена чинним законодавством у діючий на той час редакції відповідних норм.

Відповідач зазначає, що Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету. За своєю суттю він є спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням.

Крім того, відповідач наголошує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки за вимогою про зобов`язання вчинити дії виконання рішення здійснюється виконавчою службою, а не Казначейством, тому мають заявлятися вимоги про стягнення коштів.

Розглянувши у письмовому провадженні наявні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно Довідки №326 від 19.03.2021 року ОСОБА_1 в період з 30.05.2016 по 03.08.2016 року, з 19.01.2017 по 15.03.2017 року, з 03.01.2019 року по 10.04.2019 року, з 15.10.2020 року по 04.02.2021 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (а.с.8).

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, виплата позивачу разової грошової допомоги проведено у сумі 1390 грн. до 05 травня 2020 року.

Позивач 19.03.2021р. звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради зі зверненням про нарахування і виплату допомоги до 05 травня у розмірі 5-ми мінімальних пенсій за віком у 2020р., яка передбачена ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 р. №3-р/2020.

За наслідками розгляду порушеного заявником питання відповідач листом від 26.03.2021р. р. №02-С-18491еп надав відповідь про відмову у нарахуванні допомоги у заявленому ним розмірі у зв`язку із тим, що на підставі ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" допомога виплачується заявнику у розмірі, який визначається КМУ у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, а тому на момент виплати допомоги управління керується положеннями постанови КМУ від 19.02.2020р. №112. (а.с.6-7).

Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини з приводу соціального захисту учасників бойових дій як особливої окремої категорії громадян унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пільги часникам бойових дій встановлені статтею 12 вказаного Закону.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XIV статтю 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.".

Підпунктом "б" підпункту 1 пунктом 20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 №107-VI згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII, розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким зокрема було передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ця норма діяла з 01.01.2015р.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.02.2020р. №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де, зокрема, передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: - учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.

27.02.2020р. рішенням Конституційного Суду України №3-р/2020 було визнано неконституційним окреме положення п.26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, на момент звернення позивача із заявою діяла ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р., яка передбачала наступне: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 28.02.2020р. ані приписи п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ані приписи ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п.20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня для учасників бойових дій.

Тому, з 28.02.2020р. позивач набув право на виплату грошової допомоги до 05 травня згідно ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала допомогу до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, суд наголошує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, не можуть змінювати норми законів України та позбавляти позивача цього права.

Критерії законності волевиявлення (як рішення, так і діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта згідно ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно цим Законом визначається, зокрема, мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Таким чином, позивачу до виплати належало 1638 грн. * 5 = 8190 грн.

Позивачем отримано 1390 грн. грошової допомоги до 05 травня, а тому суд дійшов висновку, що позивачу протиправно відмовлено у виплаті 6800грн. грошової допомоги, отже наявні підстави для зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму - 6800 гривень щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної відмови, отже на підставі вищевикладеного позов підлягає задоволенню повністю.

Доводи відповідача не свідчать про безпідставність позовних вимог, а посилання на неналежність способу захисту суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає.

При поданні даного позову судовий збір не сплачувався на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати зі сплати судового збору не розподіляються між сторонами, інші судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, 65074), Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, 65074) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян