Справа № 280/968/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
13 травня 2021 року Справа № 280/968/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (49008, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 46)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати противоправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) () щодо невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошової компенсації у зв`язку із виконанням мною службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні в період з 03.12.2015 по 27.12.2017 в районі виконання завдань операцій Об`єднаних сил (зоні проведення антитерористичної операції); зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошову компенсацію у зв`язку із виконанням мною службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні в період з 03.12.2015 по 27.12.2017 в районі виконання завдань операцій Об`єднаних сил (зоні проведення антитерористичної операції); визнати противоправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) () щодо невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) індексації на грошове забезпечення протягом за період з 03.12.2015 по 27.12.2017; зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) індексацію на грошове забезпечення за період з 03.12.2015 по 27.12.2017.

Обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що з 03.12.2015р. по 27.12.2017р. ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Центральному територіальному управлінні Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ). Позивач зазначає, що при звільненні з військової служби відповідачем йому не була проведена виплата грошової компенсації у зв`язку із виконанням службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні та індексацію на грошове забезпечення за період з 03.12.2015 по 27.12.2017. Враховуючи вищевикладене, а також те що фактично трудові відносини між позивачем та відповідачем припинились вбачається можливість відновлення порушених прав позивача шляхом нарахування та виплати грошової компенсації за невикористанні ним дні відпочинку у вихідні, святкові та неробочі дні. 29.12.2020 позивач звертався до відповідача з відповідною заявою, в якій просив вирішити в добровільному порядку спірні питання, які є предметом позову. Проте відповідачем відмовлено в задоволенні вимог позивача. Позивач вважає вказану відмову протиправними та звернувся до суду.

Ухвалою суду від 08.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву від 15.03.2021 (вх.№14551). Посилається на Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008; Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009, Статутами Збройних сил України;та іншими Указами Президента України, Постановами Кабінету Міністрів України, наказами та розпорядженнями Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, а також командувача Національної гвардії України, що регламентують порядок проходження військової служби.

Згідно даних ЦТУ НГУ, Позивач дійсно в період з 12.04.2016 по 31.05.2016, з 02.08.2016 по 05.10.2016, з 14.03.2017 по 03.05.2017, з 14.06.2017 по 07.08.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції (далі АТО): м. Маріуполь, Донецької області.Після повернення до пунктів постійної дислокації, відповідно до частини 2 статті 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, всьому особовому складу, який виконував службово-бойові завдання в районах проведення АТО, начальником ЦТУ НГУ надавались відповідні вихідні дні, згідно чинного законодавства. Грошова компенсація за вихідні, святкові та неробочі дні під час перебування в АТО не передбачена чинним законодавством. Також, абзацем 6, підпунктом а), пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, зі змінами, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три «час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції» . Крім цього, відповідно до частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець - це особа, яка проходить військову службу. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Стосовно вимоги щодо проведення індексації відповідач посилається на пункт 26 Бюджетного Кодексу України установлено, що норми і положення Закону про індексацію застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних ресурсів державного бюджету. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

22.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив що заперечує проти відзиву та наполягає на задоволенні позову.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що з 03.12.2015 по 27.12.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Центральному територіальному управлінні Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до витягу із наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 26.12.2020 року № 299 прапорщика ОСОБА_1 , старшого інструктора (командира розрахунку) 2-ї бойової групи вогневої підтримки (гранатометної) окремого загону спеціального призначення Центрального територіального управління Національної гвардії України звільненого за підпунктом «ї» пункту 1 частини 8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби на підставі наказу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 13.12.2017№ 74о/с у запас у зв`язку з закінченням строку контракту.

29.12.2020 позивач звернувся до Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) із вимогою здійснити грошову компенсацію у зв`язку із виконанням службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні в період з 03.12.2015 по 27. 12.2017 в районі виконання завдань операцій Об`єднаних сил (зоні проведення антитерористичної операції) та нарахувати індексацію на грошове забезпечення за період з 03.12.2015 по 27.12.2017.

Листом від 22.01.2021 (№ В-1/14-121) позивачу відмовлено у здійсненні таких розрахунків. Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позов до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли на підставі положень Конституції України, Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та інших нормативно-правових актів України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В силу статей 1 та 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Відповідно до абз. 3 п. 242 Положення № 1153/2008 військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Щодо позовних вимог в частині виплати індексації грошового забезпечення за весь період служби, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1-3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1282-ХІІ), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

За приписами статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З наведених підстав позовна вимога щодо визнання противоправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати та нарахувати позивачу індексації на грошове забезпечення протягом за період з 03.12.2015 по 27.12.2017 підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача здійснити грошову компенсацію у зв`язку із виконанням службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні в період з 03.12.2015 по 27. 12.2017 в районі виконання завдань операцій Об`єднаних сил (зоні проведення антитерористичної операції) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із абз.2 ст.12 цього Закону, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут ЗСУ).

Так, згідно із абз.2-3 ст.199 Статуту ЗСУ, для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість робочого тижня встановлюється законом.

Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюються у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу.

Відповідно до абз.1-2 ст.203 Статуту ЗСУ, вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігр. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Пунктом 3 розділу II Інструкції про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України, затв. наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 №27, передбачено, що в умовах особливого періоду на військові частини додатково покладаються завдання, серед яких, надання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, відповідного часу (іншого дня) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

Крім цього, відповідно до п.7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок № 260), за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Розділом XXXI Порядку №260 визначено складові сум грошового забезпечення, яке виплачується військовослужбовцю у разі його звільнення з військової служби, і вказаними нормами також не передбачено виплату військовослужбовцю компенсації невикористаних днів відпочинку за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що вищенаведеними нормами не передбачено виплату військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, у які той чи інший військовослужбовець виконував обов`язки військової служби.

При цьому, військовослужбовцям, які виконують службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні у межах пункту дислокації військової частини, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня, а у випадку виконання ним службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні поза пунктами постійної дислокації військової частини, військовослужбовцю надається відповідний час (інший день) для відпочинку, у тому числі з можливістю виїзду до місця проживання сім`ї.

Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 № 774/13/84-13 КЗпП не поширюється на осіб, які проходять військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, до яких також відноситься Національна гвардія України.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки питання оплати праці врегульоване спеціальними нормами, які не передбачають компенсації за виконання військових обов`язків понад встановлений службовий час. Норми Кодексу законів про працю могли б бути застосовані, як субсидіарні, в разі не врегулювання спірного питання спеціальними нормами.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі № 260/1696/19.

Порядок нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України регламентувався постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на виконання п. 2 якої Міністерством внутрішніх справ України був виданий наказ № 638 від 04.07.2014 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам" (далі Інструкція).

Так, згідно Інструкції грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за календарні дні, а не робочі, як у цивільних осіб, на яких поширюються норми КЗпП. Таким чином позивачу було виплачено грошове забезпечення за всі календарні дні періоду проходження служби в ЦТУ НГУ (в тому числі за вихідні, святкові та неробочі).

Відповідно до 1.4. Інструкції за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації у зв`язку із виконанням службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні в період з 03.12.2015 по 27. 12.2017 в районі виконання завдань операцій Об`єднаних сил (зоні проведення антитерористичної операції) задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір як учасника бойових дій, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (49008, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, буд. 46, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати противоправною бездіяльність Центрального територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) () щодо невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) індексації на грошове забезпечення протягом за період з 03.12.2015 по 27.12.2017.

Зобов`язати Центральне територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) індексацію на грошове забезпечення за період з 03.12.2015 по 27.12.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 13.05.2021.

Суддя А.В. Сіпака