Справа № 308/11260/20
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Зборовської Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв Миколи Сергійовича та Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 746011 від 19.10.2020 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до поліцейського взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв М.С. та Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 746011 від 19.10.2020 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 19.10.2020 року відповідачем було винесено постанову серії ДПО18 № 746011 від 19.10.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з приводу того, що нібито він, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н.з НОМЕР_1 , в м. Ужгороді по вул. Капушанській, 160, не увімкнув відповідний покажчик повороту при зміні напрямку руху, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР. Даною постановою на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 435 грн.

Позивач із зазначеною постановою не погоджується, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зауважує, що 19.10.2020 року під час керування автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Ужгороді по вул. Капушанській, 160, ним були виконані всі вимоги ПДР, в тому числі і щодо увімкнення покажчиків повороту перед перестроюванням на іншу смуту руху. На його заперечливі пояснення відповідач при складені постанови не звертав уваги і на прохання пред`явити відповідні докази таких доказів правопорушення теж не пред`явив, пояснивши, що він не бачив покажчика повороту. Оскільки автомобіль патрульної поліції знаходився на відстані близько 200 м від перехрестя, яке він проїжджав і через інші автомобілі та газон, відповідач не міг бачити виконання чи невиконання ним вимог ПДР щодо увімкнення покажчика повороту. Відповідно, висновок про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем зроблено на припущеннях і за відсутності жодною належного доказу.

Крім чого, зазначає, що для притягнення особи до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, необхідна наявність порушень конкретної вимоги ПДР, яка встановлює відповідне правило та встановлення конкретної диспозиції правопорушення.

Вважає, що за вищеописаних обставин відповідач мав за меті збільшення кількості винесених ним постанов, незважаючи на відсутність відповідних порушень з боку водіїв.

При відсутності факту вчинення ним порушення будь-яких вимог ПДР виключається і правомірність дій відповідача щодо безпідставної зупинки його транспортного засобу.

Звертає увагу, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що складення висновків про вину особи на припущенні, недостовірній інформації і за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів, що є неприпустимим з огляду на ст. 62 Конституції України. При винесенні постанови відповідачем не дотримано вимог ст. 245 КУпАП, згідно з якою завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, вирішення її в точній відповідності з законом забезпечено не було.

Зазначає, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови відповідач не врахував вимог ст. 251 КУпАП, згідно з якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Встановленого ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язку щодо збирання необхідною обсягу достатніх і належних доказів відповідачем також не виконано. В порушення вимог ст. 252 КУпАП відповідач неналежно оцінював докази. Крім того, в порушення вимог ст. 268 КУпАП при розгляді справи, до винесення оскаржуваної постанови відповідачем не були роз`яснені його права, зокрема було право скористатися правовою допомогою.

Вказує, що відсутність його вини у вчиненні правопорушення виключає і склад самого правопорушення і наявність законних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Змістом оскаржуваної постанови, яка не містить жодною посилання на будь-який доказ вчинення ним правопорушення, стверджується відсутність таких, що доводить відсутність в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. КУпАП передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху лише при наявності в діях особи складу правопорушення, який повинен бути доведеним виключно допустимими і належними доказами, після їх об`єктивної оцінки в сукупності. Відсутність таких і його вини у вчиненні правопорушення виключає склад самого правопорушення, що виключає законність підстав притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За твердженням позивача, за вказаних обставин (відсутність доказів порушення ним ПДР) зупинка працівникам поліції його транспортного засобу була безпідставною і неправомірною, як і винесена в подальшому відповідачем оскаржувана постанова.

Вважає, що відсутність в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є підставою для визнання оскаржуваної постанови неправомірною та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову поліцейського взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєва М.С. серії ДПО18 № 746011 від 19.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі по адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відносно нього за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі за вказаною постановою закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Бомбушкар С.П. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без участі позивача, зазначивши, що позов підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач поліцейський взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв М.С. та представника відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позовну заяву не подано, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою поліцейського взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв М.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 746011 від 19.10.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 19.10.2020 року, о 12.15 год., в м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 160, керуючи транспортним засобом «VW Passat», номерний знак НОМЕР_1 , не увімкнув відповідний покажчик повороту при зміні напрямку руху, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 80-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з підпунктам «б» пункту 9.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП, у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

При цьому оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази, що додаються до неї, на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення (пункт 8).

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

При цьому у рішенні Європейського суду з прав людини від 21.01.1999 року у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Відповідачем до суду відзив на позов не подано, а також не подано доказів, які б підтверджували вчинення правопорушення позивачем.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушень, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову поліцейського взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв М.С. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 746011 від 19.10.2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходиться з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн.

З огляду на викладене, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв Миколи Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 746011 від 19 жовтня 2020 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

поліцейський взводу 2 роти 1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Лебедєв Микола Сергійович, що знаходиться за адресою: вул. Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область;

Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, що знаходиться за адресою: вул. Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду 11 травня 2021 року.

Головуюча А.І. Сарай