Справа № 140/16357/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16357/20 пров. № А/857/5933/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі №140/16357/20 (головуюча суддя Смокович В.І., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДПС у Волинській області, Державне підприємство ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопад 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДПС у Волинській області (надалі - ГУ ДПС у Волинській області), Державне підприємство ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" (надалі - ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська"), в якому просив: а) визнати протиправними дії щодо відмови в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з грудня 2017 року по листопад 2018 року;

б) зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року, з врахуванням виплачених сум, за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року.

Рішенням від 22 січня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправними дії Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з грудня 2017 року по листопад 2018 року.

Зобов`язав Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року, з врахуванням страхового стажу за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року.

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного центру зайнятості судовий збір у сумі 840,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Нововолинська міська філія Волинського обласного центру зайнятості подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на безпідставність позовних вимог про призначення допомоги по безробіттю у розмірі, встановленому ч.1 ст.23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки згідно з даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" не сплачений соціальний внесок за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року, що підтверджується даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5. Відтак, страховий стаж позивача протягом 12 місяців, які передували реєстрації в службі зайнятості, становить 0 місяців. З врахуванням наведеного, відповідач правомірно призначив допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі, що відповідає нормам ч.2 ст.22 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.3 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затв. наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015р. №613.

Крім того, апелянт не заперечує того факту, що позивач не повинен нести відповідальність за невиконання роботодавцем обов`язку зі сплати ЄСВ, однак центр зайнятості не наділений повноваженнями здійснювати зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з грудня 2017 року по листопад 2018 року та проводити нарахування допомоги по безробіттю всупереч відомостям Державного реєстру. Тому, у випадку погашення заборгованості зі сплати ЄСВ ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" та відображення цієї інформації в Державному реєстрі у центру зайнятості будуть наявні правові підстави для здійснення перерахунку позивачу допомоги по безробіттю.

Також вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.122 КАС України.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 був звільнений з посади гірника підземного 3 розряду ДП ,,Шахта № 1 ,,Нововолинська" на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (скорочення чисельності) з виплатою вихідної допомоги у розмірі місячного середнього заробітку, що підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 (арк. спр. 12-13).

Позивач 20 грудня 2018 року звернувся до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (арк. спр. 40), на підставі якої останньому відповідно до наказу від 20 грудня 2018 року №НТ181220 було надано статус безробітного (арк. спр. 42).

Відповідно до наказу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості від 20 грудня 2018 року №НТ181220 ОСОБА_2 відповідно до частини другої статті 22, частини третьої статті 23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" призначена допомога по безробіттю як застрахованій особі, без урахування страхового стажу протягом 360 календарних днів, з 27 грудня 2018 року по 21 грудня 2019 року (арк. спр. 16,42).

Виплата позивачу допомоги про безробіттю була розпочата на підставі наказу відповідача від 27 грудня 2018 року №НТ181227 та припинена згідно з наказом від 27 грудня 2019 року №НТ191223 у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до підпункту 12 пункту 1 статті 31 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 22 грудня 2019 року (арк. спр. 16, 42).

Позивач 26 жовтня 2020 року звернувся до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості із заявою, в якій просив провести з 27 грудня 2018 року по 21 грудня 2019 року перерахунок та виплату раніше призначеної допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з урахуванням страхового стажу за період з серпня 2017 року по вересень 2018 року та виплачених центром зайнятості сум (арк. спр. 14).

Відповідач листом від 10 листопада 2020 року №2990/26.02-20 повідомив, що страховий стаж ОСОБА_1 за останні 12 місяців, що передували реєстрації, становить 0 місяців, оскільки відомості про сплату роботодавцем ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" страхових внесків за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року відсутні, та роз`яснив, що у разі сплати ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" страхових внесків буде здійснено перерахунок даної допомоги по безробіттю.

Позивач, не погоджуючись із такими діями Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, звернуся із даним позовом до суду.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що у позивача наявний страховий стаж протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітного, становить більш ніж шість місяців, відповідно нарахування йому допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі, як для особи, визначеної ч. 2 ст. 22 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття є неправомірним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 №1533-ІІІ (далі - Закон №1533-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1533-ІІІ загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Частиною 1 статті 4 цього Закону встановлено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю.

За правилами статті 22 Закону №1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України ,,Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Частинами 1, 2 статті 21 Закону №1533-ІІІ встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій (за винятком пенсії по інвалідності) та виплат за страхуванням на випадок безробіття, включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Отже, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону №1533-III страхові внески - це кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Так, статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону №2464-V).

При цьому, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону №2464-VI)

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №2464-VI адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.

Пенсійний фонд України є органом, який уповноважений відповідно до цього Закону вести облік платників єдиного внеску, забезпечувати збір та ведення обліку страхових коштів, контролювати повноту та своєчасність їх сплати, вести Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування та виконувати інші функції, передбачені законом (ст. 1 Закону №2464-VI).

Виходячи зі змісту наведених норм, слід дійти висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Судами встановлено, що у період з грудня 2017 року по вересень 2018 року із заробітної плати позивача роботодавцем відраховувались страхові внески в повному обсязі, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" №616 від 16.11.2020 (арк. спр.21), водночас ці внески роботодавець своєчасно в установленому порядку до бюджету не сплатив.

Таким чином, на переконання колегії суддів, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 березня 2020 року по справі №535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а та зазначив, що внаслідок невиконання ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинськ" обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття) та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України.

Крім того, механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Як правильно встановив суд першої інстанції, відомості про те, що Пенсійний Фонд України у вказаний період вживав заходи на усунення порушень з боку ДП ,,Шахта №1 ,,Нововолинська" стосовно несплати підприємством страхових внесків за спірний період, в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.

Враховуючи викладене, позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем допомоги по безробіттю.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачу протягом облікованого періоду перед призначення допомоги по безробіттю (з грудня 2017 року по листопад 2018 року) була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески, тому цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а ОСОБА_1 відповідно має право на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному ч.1 ст.23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Водночас з наведеним вище висновком, з яким погодився апеляційний суд, суд першої інстанції неправильно встановив період, який підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, вказавши грудень 2017 - листопад 2018 року. Проте, як вбачається із записів у трудовій книжці позивача, останній був звільнений з роботи 28.09.2018 та відповідно до вказаної дати здійснювалося нарахування та виплата заробітної плати й страхових внесків.

А тому зазначене є підставою для зміни судового рішення в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з грудня 2017 року по вересень 2018 року.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що предметом спору у цій адміністративній справі є визнання протиправними дій Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо відмови позивачу в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з грудня 2017 року по листопад 2018 року, а також відмова Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст.23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року, з врахуванням виплачених сум, за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.12.2018 позивачу призначено допомогу по безробіттю застрахованим особам без урахування страхового стажу відповідно до частин 2, 4 ст.22, ч.3 ст.23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" терміном на 360 к.д.: з 27.12.2018 по 27.12.2019.

Позивач 26.10.2020 звернувся до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості із заявою, у якій просив повідомити причини нарахування та виплати допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі.

На цю заяву позивач отримав письмову відповідь від 10.11.2020 про відмову провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст.23 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року.

Саме ця відмова відповідача Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості провести перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з грудня 2017 року по вересень 2018 року зумовила необхідність звернення позивача до адміністративного суду із відповідними позовними вимогами.

Також суд першої інстанції в ухвалі від 22.01.2021 про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підставно зазначив, що незважаючи на те, що виплата позивачу допомоги про безробіттю була припинена згідно з наказом від 27 грудня 2019 року №НТ191223 у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до підпункту 12 пункту 1 статті 31 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", дії щодо відмови в зарахуванні для призначення допомоги по безробіттю страхового стажу за періоди роботи з грудня 2017 року по листопад 2018 року та здійсненні перерахунку виплаченої допомоги, про визнання протиправними яких просить ОСОБА_1 , мали місце у листопаді 2020 року, що підтверджується листом Волинського обласного центру зайнятості від 10 листопада 2020 року №2990/26.02-20 (арк. спр. 15).

З позовом позивач звернувся до суду 24 листопада 2020 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту отримання відповіді Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості про відмову у перерахунку виплаченої допомоги по безробіттю.

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апелянта про те, що позивач порушив строки звернення до суду і тому даний позов не підлягає розгляду.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 22.01.2021 винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, проте із помилковим зазначенням періоду страхового стажу позивача для визначення розміру допомоги по безробіттю, що є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним змінити рішення суду першої інстанції в частині.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 319, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі №140/16357/20 змінити, виключивши з абз. 2, 3 резолютивної частини рішення слова: ,,з грудня 2017 року по листопад 2018 року" та зазначивши замість обумовленого часового проміжку період - ,,з грудня 2017 року по вересень 2018 року".

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 11.05.2021.