Справа № 140/2462/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2462/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до виконавчого комітету Нововолинської міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 1 «Додатку до рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 11.12.2020 №347» рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 11.12.2020 №347 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська, встановлених з порушенням законодавства»; визнання бездіяльності у дотриманні Конституції України, норм Закону України «Про звернення громадян» протиправною; зобов`язання розглянути звернення від 21.12.2020, 23.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 05.01.2021, 11.01.2021 згідно вимог статті 18 Закону України «Про звернення громадян»; повернення демонтованої тимчасової споруди на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля «Ощадбанку) в стані, який був до демонтажу; укладення договору особистого (строкового) сервітуту на виконання рішення Нововолинської міської ради №21/9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням МП «Верта» зобов`язано демонтувати тимчасову споруду (кіоск), розташовану без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів, а також не дотримання «Правил благоустрою території м. Нововолинська та смт. Благодатне», затверджених рішенням міської ради від 21.12.2018 №28/9 та неналежний «естетичний стан». Вказане рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради було направлене на адресу позивача, чим визнано право власності на кіоск за ОСОБА_1 . Вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримані вимоги чинного законодавства, а тому воно є протиправним. Також ОСОБА_1 звертає увагу, що неодноразово звертався до відповідача із заявами з необхідністю надання роз`яснень щодо демонтажу тимчасової споруди, однак такі звернення були проігноровані відповідачем.

Вважає, що оскільки торгівельний кіоск встановлено відповідно до вимог чинного законодавства, тому у відповідача не було підстав для його демонтажу. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у даній справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечив та зазначив, що ОСОБА_1 у квітні 2008 року придбав у МП «Верта» три кіоски. 3 моменту переходу права власності на тимчасові споруди, в тому числі на тимчасову споруду, встановлену в АДРЕСА_1 (район відділення AT «Ощадбанк»), всі дозвільні документи видані МП «Верта» на розміщення відчужених тимчасових споруд втратили свою чинність, оскільки діючим законодавством не було передбачено автоматичного переходу дозволів від продавця до її покупця. Таким чином, починаючи з 20.04.2008 ОСОБА_1 повинен би оформити на себе дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, зокрема, відповідно до Порядку розміщення малих

архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності 2009 року отримати відповідне рішення Нововолинської міської ради/виконавчого комітету міської ради; а також за чинним Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності 2011 року - отримати паспорт прив`язки тимчасової споруди; відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» - оформити право користування земельною ділянкою комунальної власності. Проте відповідних заходів позивачем вжито не було, дозвільних документів не одержано. Відтак, з квітня 2008 року тимчасова споруда по АДРЕСА_1 (район відділення AT «Ощадбанк»), що перебувала у власності позивача, була встановлена самовільно (без дозвільних документів), до того ж мала неестетичний вигляд (металева конструкція з відшарованою фарбою та виступами іржі); умови утримання ТС не відповідали вимогам, визначеним Правилами благоустрою території м. Нововолинська та смт. Благодатне, затверджених рішенням Нововолинської міської ради від 21.12.2018 № 28/9. Урім того, у вересні 2020 року від начальника філії Волинське обласне управління AT «Ощадбанк» Паскевича А.І. надійшло звернення № 51/14-578/64325/2020-02/вих. від 28.09.2020 з проханням посприяти щодо покращення естетичного вигляду фасаду будівлі, де розміщене відділення AT «Ощадбанк», а саме видалити двоє дерев та демонтувати дві неестетичні тимчасові споруди.

Таким чином, оскільки тимчасова споруда була встановлена самовільно без відповідних дозвільних документів, враховуючи відсутність паспорту прив`язки та оренди земельної ділянки, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про демонтаж тимчасової споруди.

Також відповідач вказує, що на виконання статті 40 Конституції України всі звернення отримані від позивача були розглянуті у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» з дотриманням прав заявника, визначених статтею 18 «Про звернення громадян» та надані відповіді. В тому числі позивачу неодноразово роз`яснювався порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у місті Нововолинську, вказувалось, які документи необхідно подати для отримання паспорту прив`язки тимчасової споруди. Позивачу також було доведено, що для реалізації права на встановлення тимчасової споруди необхідно подати на ім`я міського голови заяву про наміри щодо розміщення тимчасової споруди, в подальшому потрібно звернутись в Центр надання адміністративних послуг в місті Нововолинську (пр. Дружби, 27) для написання відповідної додаткової заяви до відділу містобудування та архітектури для оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди, проінформовано про перелік необхідних документів. Однак, виконавчий комітет Нововолинської міської ради не може нести відповідальність за бездіяльність позивача та не реалізацію ним прав заявника, визначених у статті 18 Закону України «Про звернення громадян». Крім того, позивач, при розгляді його звернень, самовільно не користувався правами, визначеними у статті 18 Закону України «Про звернення громадян». При цьому, виконавчий комітет Нововолинської міської ради не чинив жодних перешкод ОСОБА_1 в реалізації його прав.

Крім того позивач звертався з одного і того ж питання повторно, по декілька разів, а відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Щодо вимоги про зобов`язання укласти договір особистого (строкового) сервітуту, відповідач вказує, що встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244. Підставою для розміщення тимчасових споруд (далі - ТС) є паспорт прив`язки ТС. Суд не може зобов`язати повернути демонтовану тимчасову споруду на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля «Ощадбанку») в стані, який був до демонтажу, оскільки така ТС була встановлена самовільно. Крім того, така вимога суперечить пункту 5 частини 1 статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», в якому значиться, що на об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. Рішенням Нововолинської міської ради від 25.12.2012 № 21/9 «Про надання земельних ділянок в оренду та постійне користування» підприємцю ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зобов`язано останнього укласти договір особистого (строкового) сервітуту. Проте позивачем, через власну бездіяльність та/або небажання такого обов`язку здійснено не було по даний час. Разом з тим примушування до укладення договору не допускається. Для укладення договору необхідне волевиявлення обох сторін. За правилами статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право користування (сервітут) підлягає державній реєстрації. На сьогодні договір особистого (строкового) сервітуту з позивачем не укладений враховуючи відсутність волевиявлення останнього, права користування земельною ділянкою у встановленому порядку позивач не набув.

Відповідач зауважує, що демонтована, згідно рішення, тимчасова споруда (її конструктивні елементи) зберігається в Комунальному підприємстві ВУКГ Нововолинської міської ради і може бути забрана власником в будь-який час, безперешкодно.

З врахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У поданій відповідачі на відзив ОСОБА_1 підтримав обгрунтування, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити

Дослідивши матеріали справи, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 20.04.2008 ОСОБА_1 згідно накладної №187 від 20.04.2008 та товарного чеку від 20.04.2008 придбав у МП «Верта» тимчасову споруду кіоск на проспекті Перемоги, біля будинку №1-а (АТ «Ощадбанк» у місті Нововолинськ) (а. с. 12, 13).

11.12.2020 Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради відповідно до статті 144 Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, Правил благоустрою м. Нововолинська та смт Благодатне, затверджених рішенням міської ради від 21.12.2018 №28/9, прийнято рішення №347 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська, встановлених з порушенням законодавства», пунктом 1 якого зобов`язано власників, серед яких МП «Верта», протягом десяти днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати тимчасові споруди (згідно додатку), що розташовані на території міста без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів та відновити благоустрій території до первинного стану. У разі невиконання власниками ТС цього рішення, комунальному підприємству ВУКГ Нововолинської міської ради провести демонтаж зазначених тимчасових споруд в установлений законом.

Копію даного рішення надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом, що не заперечується останнім.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 5 цього Закону встановлено, що Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій територій» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Відповідно до підпунктів 1, 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до визначено, що повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо;

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 цього Закону до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування.

Частиною четвертою статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Підпунктами 42, 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до виключної компетенції сільських селищних, міських рад відноситься затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації, а також встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Підпунктом сьомим пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать: власні (самоврядні) повноваження, а саме організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян;

Статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 №244 (далі Порядок № 244).

Відповідно до пункту 1.3. Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно з пунктами 2.20, 2.23 Порядку № 244 встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки.

Після розміщення ТС замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки.

Крім того, відповідно до статей 116, 118 Земельного кодексу України правовою підставою набуття права власності та права користування на землю є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Пунктом 5.8.10 Правил благоустрою території м. Нововолинська та смт. Благодатне, затверджених рішенням Нововолинської міської ради від 21112.2018 №28/9, регламентований порядок утримання тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, а саме:

1) розміщення ТС торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та Правил пожежної безпеки в Україні.

2) кожна стаціонарна ТС має бути забезпечена зовнішнім освітленням та прилеглим покриттям удосконаленого зразка відповідно до вимог законодавства;

3) при розміщенні ТС мають бути враховані вимоги щодо пішохідної та транспортної доступності (розвантаження товарів). У разі розміщення ТС на відстані не більше 2 метрів від тротуару до неї з тротуару будується пішохідна де ріжка завширшки не менш 1,5 метра;

4) біля кожної ТС встановлюється однотипна урна для сміття, обов`язки з обслуговування якої покладаються на її власника. Стаціонарні ТС за бажанням власника можуть обладнуватись декоративними елементами, вазонами для квітів тощо;

5) не допускається користування ТС, а також пересувними елементами величної торгівлі, якщо їх власники не дотримуються вимог нормативно-правових актів та нормативно-технічних документів щодо благоустрою прилеглої території забезпечення належного утримання та використання інженерного обладнання;

6) демонтажу (знесенню) згідно Порядку демонтажу тимчасових споруд провадження підприємницької діяльності у місті підлягають ТС, встановлені території міста з порушенням вимог чинного законодавства України у разі:

- відсутності паспорта прив`язки ТС. інших дозвільних документів;

- анулювання паспорта прив`язки, закінчення терміну його дії;

- самовільного розміщення ТС;

- невідповідності розташування ТС паспорту прив`язки;

- невідповідність місця розташування ТС схемі розміщення тимчасової споруди;

- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Для демонтажу (знесення) ТС достатньо однієї із підстав передбаченої цим Порядком та/або чинним законодавством України.

Знесення самовільно встановлених кіосків, а також інших ТС, як і при не проведенні щорічної перереєстрації, проводяться згідно рішення міськвиконкому про їх знесення. Знесення проводиться як власником, так і силами комунальних служб.

Таким чином, з огляду на викладені вище підстави для демонтажу ТС, виконавчим комітетом Нововолинської міської ради, в межах повноважень та згідно чинного законодавства. 11.12.2020 прийнято рішення № 347 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська. встановлених з порушенням законодавства».

Підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення є те, що торговий кіоск належний позивачу експлуатується без відповідних правовстановлюючих і дозвільних документів. Суд погоджується із даним твердженням відповідача, виходячи із наступного.

Зазначеними вище нормативними актами чітко визначено, що таке тимчасова споруда порядок її розміщення на території відповідного населеного пункту.

За своєю структурою торговий кіоск на проспекті Перемоги, біля будинку №1-а м. Нововолинськ, що належить позивачу, відноситься до тимчасової споруди, а відтак на нього поширюються відповідні положення щодо їх розміщення та функціонування визначеними Порядком, Правилами та Правилами благоустрою.

Отже, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки.

Як встановлено судом, позивачем паспорт прив`язки на тимчасову споруду, що розташована на проспекті Перемоги, біля будинку №1-а, в м.Нововолинську, а також договір оренди земельної ділянки, на якій розташована ТС, позивачем не оформлявся.

Отже, враховуючи відсутність у позивача паспорту прив`язки та відсутність права оренди земельної ділянки по проспекті Перемоги, біля будинку №1-а в м. Нововолинську, інших дозвільних документів функціонування тимчасової торгівельної споруди згідно Порядку, Правил благоустрою, та Правил розміщення та функціонування тимчасових споруд є неможливим, вона вважається самовільною забудовою та підлягає демонтажу.

Аналіз норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає суду підстави для висновку, що органам місцевого самоврядування надані відповідні повноваження щодо регулювання питань благоустрою на території відповідної ради та прийняття відповідно до цього відповідних актів, якими вони регулюються.

Питання пов`язані з демонтажем тимчасових споруд деталізовані безпосередньо в Порядку, Правилах благоустрою та Правилах розміщення та функціонування тимчасових споруд.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, законодавчого їх регулювання та функцій, покладених на виконавчі комітети місцевих рад в сфері благоустрою, суд констатує, що саме виконавчі комітети наділені повноваженнями щодо прийняття відповідних рішень про демонтаж тимчасових споруд.

Тому, враховуючи вищезазначені обставини, Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради прийнято оскаржуване рішення про демонтаж тимчасової споруди.

В даному рішенні позивачу надано строк для добровільного демонтажу даної тимчасової споруди

Відтак, суд вважає, що вказане рішення прийнято у відповідності до статей 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 2, 5, 10, 13, 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку № 244, Правил благоустрою, Правил розміщення та функціонування тимчасових споруд.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що в нього наявні відповідні правовстановлюючі і дозвільні документи для функціонування кіоску, оскільки із наявних в матеріалах справи документів не вбачається права позивача у встановленому законодавством порядку на експлуатацію даної тимчасової споруди.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача розглянути звернення від 21.12.2020, 23.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 05.01.2021, 11.01.2021 згідно вимог статті 18 Закону України «Про звернення громадян»; повернення демонтованої тимчасової споруди на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля «Ощадбанку) в стані, який був до демонтажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР Про звернення громадян (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із статтею 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За приписами частин першої, другої, четвертої, шостої, сьомої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Як передбачено частинами першою, третьою, четвертою статті 7 Закону №393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Статтею 15 Закону №393/96-ВР визначено порядок розгляду заяв (клопотань). Так відповідно до частин першої, третьої, четвертої вказаної статті органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною першою статті 18 Закону №393/96 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

За правилами частини першої статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно із частиною першою статті 20 цього ж Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов`язок щодо об`єктивного і вчасного розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження у межах визначених повноважень та повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як слідує з матеріалів справи, на звернення ОСОБА_1 від 21.12.2020, 23.12.2020, 28.12.2020, 04.01.2021, 05.01.2021, 11.01.2021 відповідачем були надані мотивовані відповіді від 20.01.2021 №Ш-1172/2 (а. с. 36), від 20.01.2021 №Ш-1171/1 (а. с. 38), від 05.01.2021 №Ш-1171/3 (а. с. 40), від 22.01.2021 №Ш-13/2 (а. с. 42), від 22.01.2021 №Ш-13/1 (а. с. 44), від 27.01.2021 №Ш-13/3 (а. с. 46).

На думку суду, надаючи відповіді виконавчий комітет Нововолинської міської ради діяв в спосіб, визначений Законом України «Про звернення громадян».

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до відповідача з одного і того ж питання декілька раз, а відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Таким чином, суд, вважає, що відповідачем жодним чином не були порушені права ОСОБА_1 на отримання інформацію у спосіб та в порядок, визначений Законом України «Про звернення громадян», тому дані позовні вимоги до задоволення не підлягають

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 11.12.2020 № 347 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Нововолинська встановлених з порушенням законодавства» є актом ненормативного характеру, оскільки передбачає конкретні приписи, які звернені до окремих суб`єктів та юридичних осіб, було застосовано одноразово і після реалізації вичерпало свою дію.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 по сп, заві № 1-9/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Крім того, зобов`язання повернути демонтовану тимчасову споруду на місце її попереднього розташування по проспекту Перемоги (біля «Ощадбанку») в стані, який був до демонтажу буде суперечити правилам благоустрою, оскільки така ТС є такою, що встановлена самовільно.

Рішенням Нововолинської міської ради від 25.12.2012 №21/9 «Про надання земельних ділянок в оренду та постійне користування» підприємцю ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зобов`язано укласти договір особистого (строкового) сервітуту.

Проте, як встановлено судом, позивач таким правом не скористався.

Крім того, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності.

Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Проте, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відтак, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача укласти договів особистого (строкового) сервітуту на виконання рішення Нововолинської міської ради №21/9.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач довів правомірність своїх дій та прийнятого ним рішення, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 », індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Нововолинської міської ради (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, проспект Дружби, 27, ) про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Суддя О.А. Лозовський