Справа № 160/16601/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.,
представник позивача представника відповідача представника третьої особи Цезарева М.І., Малишева А.Є. Риженко М.С.
11 грудня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, зазначаючи, що останні позивачем не отримувались. Придбане нерухоме майно має функціональне призначення - будівля ресторану та розміщене на земельній ділянці, задіяне у господарській діяльності позивача та відповідає обраним видам економічної діяльності. За змістом ПК України обов`язок сплати земельного податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законодавством порядку права вланості на земельну ділянку чи права користування нею ї триває до моменту припинення (переходу) цього права. Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю земельну ділянку для проведення господарської діяльності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 року на адресу суду від відповідача 27.01.2021 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування правової позиції зазначено, що за позивачем зареєстровані об`єкти нежитово нерухомості, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1712 га (частка користування - 91,52%, площа частки користування - 0,1567 га) за адресою: АДРЕСА_3 . З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , як користувачу вищезазначеної земельної ділянки, сформовано та винесено податкові повідомлення-рішення із земельного податку за 2019-2020 роки. Позивач не зареєстрований як платник єдиного податку за видами економічної діяльності, які передбачають безпосереднє використання землі. На підтвердження факту використання земельної ділянки у господарській діяльності, позивачем не надано до суду жодних доказів, окрім письмових пояснень, що ставить під сумнів твердження позивача про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 , задіяна у господарській діяльності. Аналізуючи інформацію та фотознімки приміщення будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщені на веб-сайті «Сетам», відповідач вважає, що стан нежитлових приміщень будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » непридатний для здійснення будь-якої господарської діяльності.
10.02.2021 року позивачем подані заперечення на відзив на позовну заяву, в яких зазначено, що позивачем не укладалось договорів про оренду землі для розміщення будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_3 , а розрахунок податку на землю здійснено відповідачем самостійно, виходячи з первинних правовстановлюючих документів на будівлю ресторану. На земельній ділянці, на яку розраховано податок на землю, розташовано єдиний об`єкт нерухомого майна, що безпосередньо придбано з метою провадження господарської діяльності згідно визначеним видам діяльності фізичної особи-підприємця.
23.02.2021 року від Дніпровської міської ради надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи.
26.02.2021 року позивачем подані витребувані судом докази.
01.03.2021 року відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
В підготовче засідання, призначене на 03.03.2021 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Підготовче засідання відкладено на 18.03.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровську міську раду.
18.03.2021 року представників позивача та третьої особи надійшлі клопотання про відкладення розгляду справи.
В підготовче засідання, призначене на 18.03.2021 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Підготовче засідання відкладено на 08.04.2021 року.
23.03.2021 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких представник просив відмовити у задоволенні позову. Представником Дніпровської міської ради зазначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Той факт, що позивачем не було оформлено право користування земельною ділянкою у визначеному чинним законодавством порядку, не позбавляє його обов`язку щодо сплати земельного податку як землекористувача. У відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація щодо видів економічної діяльності позивача, які передбачають використання землі, відсутня.
В підготовче засідання, призначене на 08.04.2021 року, з`явились представники сторін та третьої особи, підтримали обрані правові позиції. Судом закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 22.04.2021 року.
28.04.2021 року представником позивача подані додаткові заперечення на відзив, в яких зазначила, що чинне податкове законодавство не пов`язує визначення підстав нарахування та сплати податку на землю (що є складовою частиною єдиного податку) з результатами господарської діяльності а також доказами використання майна платника податку у визначений період. Господарська діяльність фізичної особи підприємця що провадить діяльність з ресторанного бізнесу, надання послуг мобільного харчування, що включає в себе послуги з надання харчування споживачам, незалежно від того, чи їх подають у спеціалізованих місцях громадського харчування або в ресторанах самообслуговування, чи їх споживають у приміщенні, забирають із собою або замовляють додому, має численні етапи реалізації з метою досягнення результату. Так, особі підприємцю необхідно придбати основні засобі (приміщення, обладнання), здійснити ремонт, вчинити безліч дій щодо популяризації закладу харчування та своїх послуг і за кожним окремим фактом він не змінює власний вид діяльності, він досягає мети підприємницької діяльності.
В судове засідання, призначене на 08.04.2021 року, з`явились представники сторін та третьої особи, підтримали обрані правові позиції.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності 22.10.2019 року, згідно витягу з реєстру платників єдиного внеску №2034 від 28.10.2019 року є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% без ПДВ.
Видами діяльності за КВЕД є: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів; 56.30 Обслуговування напоями; 56.21 Постачання готових страв для подій; 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 96.01 Прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; 56.29 Постачання інших готових страв; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування
Позивач є власником наступного нерухомого майна:
- на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна посвідченого 31.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №599 - частина будівлі ресторану «МАЯК» літ. А-6, приміщення І поверху поз. 1-67, І-V, загальною площею 1060,4 кв.м., II поверху поз. 1-56, І-V, загальною площею 910,4 кв.м., III поверху поз. 1-23, І,II загальною площею 237,3 кв.м., рампа з навісом літ.а, сходи літ.а1, приямок літ. а2, ганок літ.а;
- на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого 31.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №600 - нежиле приміщення, V поверху поз. 1-7, 9-15, І-VІ, загальною площею 322,9 кв.м., у будівлі ресторану «МАЯК», літ. А-6;
- на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого 31.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстровано в реєстрі за №601 - приміщення, VI поверху поз. 1-16, І-VІ, загальною площею 330,3 кв.м., у будівлі ресторану «МАЯК», літ. А-6.
- податкове повідомлення - рішення №6595-5250-0463 від 21.03.2019 року на суму 305 740,81 грн.;
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями по земельному податку з фізичних осіб, як по суті встановлених в них правопорушень, так із процедурних порушень, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
В позовній заяві позивачем зазначено на порушенні процедури направлення податкового повідомлення-рішення, а саме направленні податкових повідомлень-рішень не за зареєстрованою адресою позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем отримані оскаржувані податкові повідомлення-рішення особисто під підпис та реалізовано право на їх оскарження.
Сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення або допущені помилки при направленні податкового повідомлення-рішення не можуть бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку. У будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення або допущені помилки при направленні податкового повідомлення-рішення, жодним чином не впливає на його законність.
Якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції, та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов`язання платника податків, суму такого зобов`язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли порушено строки його надсилання (вручення), передбачені Податковим кодексом України.
Відповідна правова позиція викладена в постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 820/1975/17.
Отже, з метою встановлення правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд ввжає за необхідне дослідити питання правомірності їх прийняття.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий Кодекс України (далі - ПК України).
У розумінні пп. 14.1.73, 14.1.136, 14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до пп. 269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
З огляду на приписи п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до п.«е» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином, припинення права користування земельною ділянкою з підстав набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, встановлено законом та не залежить від волі сторін, оскільки перехід права користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані будівлі, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, прямо передбачено Земельним кодексом України.
Отже, якщо фізичною чи юридичною особою набуто право власності на будівлю або його частину, які розташовані на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Плата за землю здійснюється особою, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), а тому з часу набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю чи споруду.
Згідно з п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом і виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Згідно з п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 ст.30 Податкового кодексу України.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п.30.2 ст.30 Податкового кодексу України).
При цьому, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку подають до контролюючих органів за місцезнаходженням земельних ділянок копії правовстановлюючих документів на земельні ділянки (свідоцтво про право власності або користування земельною ділянкою).
Слід зазначити, що згідно з п 8.1 розд.VІІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі - Порядок №1588) платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у встановленому розд.VІІІ Порядку.
Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів з реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем платника податків (абзац перший п.8.4 розд. VІІІ Порядку № 1588).
У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду (абзац другий п.8.4 VIII Порядку №1588).
У разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до чого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою №20-ОПП з інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування перший п. 8.5 розд. VIII Порядку № 1588).
Таким чином, фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку не є платниками земельного податку за земельні ділянки, що належать їм на правах власності або постійного користування та використовуються ними для провадження господарської діяльності, і відповідно звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов не встановлена.
Разом з тим, визначення терміна «господарська діяльність» дає зрозуміти, що земля вважається задіяною в господарській діяльності, якщо її використання направлене на отримання доходу.
З огляду на викладене, використання землі в господарській діяльності підтверджується, зокрема, тим, що серед видів діяльності, здійснюваних платником єдиного податку, наявні ті, які підтверджують подальше отримання вигоди від господарської діяльності, що відбувається на земельній ділянці.
Згідно з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як платник єдиного за наступними видами діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів; 56.30 Обслуговування напоями; 56.21 Постачання готових страв для подій; 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 96.01 Прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; 56.29 Постачання інших готових страв; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування.
Умовою нестати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
У матеріалах справи відсутні докази того, що нежитлові приміщення та земельна ділянка, розташована під ними, використовується позивачем за спірний період у своїй.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
На підтвердження факту використання земельної ділянки у господарській позивачем не надано до суду жодних доказів, окрім письмових пояснень, що ставить під сумнів твердження позивача, про те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 задіяна у господарській діяльності.
Надані позивачем докази докази (декларації за 2019, 2020 року та договори) суд оцінює кричино, оскільки в декларації за 2020 рік вказано нульовий показник, тобто діяльністю не займався, у декларації за 2019 рік задекларовано суму, однак з неї не вбачається, що це сума доходу від здійснення господарської діяльності (роботи ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Самі лише договори не підтверджують того факту , що ремонт ресторану здійснювався у спірний період , а свідчать лише про намір позивача здійснити ремонт, умовами договору строки ремонту дату початку ремонту не встановлено, а інших доказів, зокрема, актів виконаних робіт форми КБ-2, КБ-3 , платіжних доручень суду не надано.
Твердження представника позивача, що у 2020 році ресторан не працював у зв`язку із каранними обмеженнями документами COVID належними доказами не підтверджується. Доказами роботи ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » могли б бути трудові книжки працівників (поварів, офіціантів, барменів), докази сплати за них податків, ЄСВ документи на закупку продуктів харчування тощо, однак такі позивачем суду не надано.
Наведене доводить, що позивачем документально не підтверджено наявність підстав для звільнення від сплати земельного податку в порядку ст.297 ПК України.
Суд, також, зважає на те, що за результатами електронних торгів на аукціоні, який відбувся 14.07.2017 року у формі відкритих торгів (аукціону) в електронній формі, організатором якого було ДП «СЕТАМ», оголошення якого розміщене на веб-сайті «СЕТАМ», позивач придбав у власність нежитлові приміщення будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », частину будівлі ресторану «Маяк» літ.А-6, нежиле приміщення п`ятого поверху, нежиле приміщення шостого поверху загальною площею 2860,2 кв.м. за адресою: м.Дніпро, площа Шевченка, 12.
Аналізуючи інформацію та фотознімки приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщені на веб-сайті «СЕТАМ», судом встановлено, що стан нежитлових приміщень будівлі ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вже під час купівлі його з торгів був непридатний для здійснення будь-якої господарської діяльності.
Доказів зворотнього позивачем суду не надано.
З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що зазначений об`єкт нерухомості не може бути задіяний у господарський діяльності позивача, відповідна земельна ділянка під даним об`єктом також не використовується у підприємницькій діяльності.
Відтак, судом не встановлено підстав для звільнення позивача від сплати земельного податку з фізичних осіб за наведену земельну ділянку, як наслідок, прийняті податкові повідомлення-рішення, оскільки дослідженими у справі доказами, судом підтверджені доводи відповідача.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 139, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 травня 2021 року.

Суддя С.В. Ніколайчук