Справа № 640/3980/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3980/19 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів :

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Ключкович В.Ю.,

Парінов А.Б.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в якому просила:

- визнати дії Голови ліквідкомісії ГУ МВС в Київській області (лист від 21.12.2018 №29/1-1308) при наданні ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення на роботах в третій зоні небезпечності від 14.12.2018 №3724/109/12 (в зоні відчуження), м. Прип`ять за період з 26.04.1986 по 01.08.1986 без урахування виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення, винагороди, - неправомірними;

- зобов`язати ГУ МВС в Київській області провести розрахунок грошового забезпечення колишнього старшого лейтенанта міліції, старшого інспектора по паспортній роботі Прип`ятського МВВС УВС Київського облвиконкому з урахуванням вимог постанови Ради Міністрів УРСР і Української ради професійних спілок від 10.06.1986 №207-7, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964рс за роботу в третій зоні небезпечності (в зоні відчуження), м. Прип`ять за період з 26 квітня по 01 серпня 1986 року, врахувавши одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації;

- зобов`язати Голову ліквідкомісії ГУ МВС України в Київській області надати ОСОБА_1 довідку про перераховане грошове забезпечення з урахуванням вимог, передбачених постановою Ради Міністрів УРСР і Української ради професійних спілок від 10.06.1986 №207-7, розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 9б4рс за роботу в третій зоні небезпечності (в зоні відчуження), м. Прип`ять за період з 26 квітня по 01 серпня 1986 року, врахувавши одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у позові. У додаткових письмових поясненнях до апеляційної скарги позивач відзначив, що одноразова виплата, яку відповідач відмовляється врахувати при перерахунку пенсії була не лише нарахована, але й виплачена. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції (Категорія 1), їй присвоєно інвалідність ІІ групу (довічно) внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є інвалідом війни, у зв`язку з чим вона має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) та отримує пенсію по інвалідності відповідно до вказаного Закону. Вказане підтверджується копіями відповідних посвідчень та довідки Медико-соціальної експертної комісії.

Зокрема, під час аварії на ЧАЕС позивач працювала у Прип`ятському МВВС на посаді старшого інспектора по паспортній роботі у званні старшого лейтенанта міліції та безпосередньо приймала участь у ліквідації наслідків аварії з 26.04.1986 по 01.08.1986.

Згідно із довідкою, виданою 02.10.1990 № 20/0119 МВС УРСР УВС Київської області отримана позивачкою доза радіоактивного опромінення, яку вона отримала внаслідок ліквідації на ЧАЕС становить 149, 9 Бер.

Також судом установлено, що згідно із наказом УМВС виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 29.04.1986 № 113 за роботу в екстремальних умовах у зв`язку із надзвичайною подією на ЧАЕС, проявлену високу організованість, самовладання, мужність, професійну грамотну дію по забезпеченню правопорядку в місті Прип`ять ОСОБА_1 була видана винагорода в розмірі місячного посадового окладу 95, 00 карбованців, що підтверджується витягом з наказу Управління внутрішніх справ виконкому Київської обласної ради народних депутатів від 29.04.1986 № 112 та довідкою від 26.12.2011 № 3948 , виданої Відділом зони ЧАЕС ГУ МВС в Київській області.

21.11.2018 позивач звернулась до Голови Ліквідкомісії ГУ МВС в Київській області із заявою, у якій просила надати їй довідку про її перераховане грошове забезпечення з урахуванням вимог, передбачених Постановою Ради Міністрів УРСР і Української ради професійних спілок від 10.06.1986 № 207-7, розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964рс з роботу в третій зоні небезпечності (в зоні відчуження), м. Прип`ять за період з 26 квітня по 01 серпня 1986 року.

Листом від 21.12.2018 № 29/І-1308 ГУ МВС в Київській області повідомило позивача, зокрема про те, що довідки видавались відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 на підставі довідки про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і розрахункового листа, який є первинним документом нарахування грошового забезпечення за період роботи в зоні ЧАЕС. Розрахунок проводиться, виходячи із середньоденної тарифної ставки та фактично відпрацьованих днів. Також у вказаному листі відповідач вказує на те, що одноразова грошова винагорода за отриману максимально допустиму дозу радіації носить разовий характер і не є складовою грошового забезпечення та до картки про нарахування грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1989 № 207-7, не включається. Крім того, у листі зазначено, що позивачу була надана довідка про грошове забезпечення з урахуванням кратності від 30.12.2016 № 398 з період перебування в м. Прип`ять з 26.04.1989 по 30.04.1986 та яка є правильною і підстав для видачі нової довідки - відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 26 квітня по 01 серпня 1986 року виконувала свої службові обов`язки у м. Прип`ять, яке відносилося до третьої зони небезпечності, а отже її заробітна плата повинна обчислюватися в п`ятикратному розмірі, з урахуванням одноразової виплати відшкодування за отриману дозу радіоактивного ураження організму. В зв`язку з чим просила видати довідку про заробітну плату в зоні небезпечності під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням виплачених на той час сум.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку про правомірність дій відповідача та відсутність підстав для видачі позивачу довідки зі складовими заробітної плати, які не підтверджуються первинними документами про виплату коштів позивачу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п.1 Порядку).

У своєму рішенні Конституційний Суд України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», зазначив, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Так, після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР №964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05.06.1986 №665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводилась відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07.05.1986 № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 №136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Щодо позовних вимог позивача про нарахування та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в третій зоні відчуження з 26 квітня по 01 серпня 1986 року одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення більше 50 мілізівертів (у позивача - 1490 мілізівертів = 149, 9 бер х 10), колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні дані про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації у п`ятикратному розмірі.

Згідно підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Згідно пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Пунктом «а» частини 1 Розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» від 23.05.1986р. №1031-рс, розповсюджено на військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, порядок і розміри підвищеної оплати праці, передбачені Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986р. №964.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що чинним законодавством не передбачено включення встановленої Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986р. №964 одноразової винагороди у розмірі 500 крб. до суми заробітної плати для обчислення пенсій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права висловлена Верховним Судом в постанові від 17.07.2018р. у справі №367/3502/16-а, від 21.11.2018р. у справі №361/1411/2015-а та Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017р. у справі №367/3212/15-а

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 12.05.2021р.)