Справа № 140/824/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/824/21 пров. № А/857/8643/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сорока Ю.Ю.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 16 год. 04 хв. 08 лютого 2021 року у справі №140/824/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Волинська обласна прокуратура про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

22.01.2021 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, просила визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №63710435 від 12.01.2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що докази поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді саме в Волинській обласній прокуратурі, як то вказано в рішенні суду від 11 листопада 2020 року по справі №140/11660/20 та окремій ухвалі суду від 24.12.2020 у цій справі, відсутні, у зв`язку з чим, рішення суду від 11 листопада 2020 року у справі №140/11660/20 не виконано. Суд першої інстанції вказав, що у головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича були відсутні будь-які правові підстави для закінчення виконавчого провадження №63710435 та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №63710435 від 12.01.2021.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська обласна прокуратуру подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що наказом керівника обласної прокуратури від 11.12.2020 №644-к ОСОБА_1 поновлено у Волинській обласній прокуратурі на посаді, з якої останню було звільнено, ця посада в обласній прокуратурі є різнозначною тій, з якої ОСОБА_1 було звільнено. Скаржник вказує, що процедуру проходження атестації позивача не завершено та що поновлення позивача повинно здійснюватися з урахуванням вимог щодо умов переведення прокурора до обласної прокуратури. Скаржник зазначає, що на дату поновлення ОСОБА_1 структура обласної прокуратури не була затверджена, відповідно і посади прокурорів відділів обласної прокуратури були відсутні. Зазначає, що рішення вважається виконаним з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та винесення відповідного запису до трудової книжки стягувача. Вважає, що вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та КЗпП обласною прокуратурою виконані у повному обсязі. Вказує, що оскільки відповідач отримав докази поновлення на роботі позивача, оскаржувана постанова винесена правомірно.

В судове засідання 13.05.2021 учасники справи не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуване рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №140/11660/20 визнано протиправним та скасовано рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №13 від 09.06.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності на навички з використанням комп`ютерної техніки» щодо ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської області від 27.07.2020 №298к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 з 28 липня 2020 року у Волинській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області; стягнуто з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 72 858 (сімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 75 копійок; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 18 943 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок три) гривні 32 копійки.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду винесено виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 з 28 липня 2020 року у Волинській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63710435 від 24.11.2020.

Керівником Волинської обласної прокуратури винесено наказ №644-к від 11.12.2020 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », згідно якого ОСОБА_1 поновлена на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області 28.07.2020 зі збереженням усіх встановлених відсоткові надбавок з урахуванням посадового окладу.

З огляду на поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області, судом в межах адміністративної справи №140/11660/20 винесено окрему ухвалу від 24.12.2020, якою визнано протиправним наказ керівника Волинської обласної прокуратури Тимчука В.В. №644-к від 11.12.20 «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області, а не у Волинській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області. Зобов`язано Волинську обласну прокуратуру усунути порушення прав позивача шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області.

12.01.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Дмитром Євгеновичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №63710435, відповідно до якої Волинською обласною прокуратурою, як боржником у виконавчому провадженні, рішення суду у справі №140/11660/20 виконано повно та фактично: поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області з 28.07.2020.

Вважаючи вказану постанову протиправною, такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Закон №1404-VIII).

Так, згідно з статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для належного виконання повноважень з примусового виконання рішень виконавець наділений низкою прав та обов`язків, зокрема, згідно з частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 39 Закону №1404-VIII).

Аналіз законодавчих норм дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень відповідно до встановленого таким рішенням способу та порядку; проводити перевірку виконання рішень боржниками; а рішення про закінчення виконавчого провадження приймати лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом, а не вибіркових частин такого на розсуд боржника.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що підставою для закінчення виконавчого провадження слугував лист керівника Волинської обласної прокуратури від 14.12.2020 з копіями підтверджуючих документів, зокрема, наказу про поновлення на посаді від 11.12.2020 №644к, які на думку відповідача підтверджували повне та фактичне виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року. (а.с.47-48)

Водночас, наказом керівника Волинської обласної прокуратури №644-к від 11.12.2020 позивача поновлено на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області, а не у Волинській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області, як це зазначено у резолютивній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №140/11660/20 та у виконавчому листі.

Заявою від 15.12.2020 позивач просила Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити в межах чинного законодавства всіх заходів щодо примусового виконання виконавчого листа №2450/2020 від 12.11.2020, виданого Волинським окружним адміністративним судом у справі №140/11660/20, вказавши, що на виконання рішення суду та постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2020, прокурором Волинської області винесено наказ №644-к вiд 11.12.20 «Пpo поновлення на посаді ОСОБА_1 », згідно якого поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області 28.07.2020 зі збереженням їй усіх встановлених відсоткові надбавок з урахуванням посадового окладу, що вказує на фактичне не виконання зазначеного судового рішення.

Відповідно до долученої до матеріалів справи інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» вказану заяву вручено за довіреністю адресату 18.12.2020.

Обставини щодо невиконання судового рішення досліджувались судом у справі №140/11660/20, за наслідком розгляду якої окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2020, визнано протиправним наказ керівника Волинської обласної прокуратури Тимчука В.В. №644-к від 11.12.2020 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області, а не у Волинській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області. Зобов`язано Волинську обласну прокуратуру усунути порушення прав позивача шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Волинської області.

Як вбачається з матеріалів справи, копію такої окремої ухвали позивач скерувала відповідачу із заявою від 29.12.2020 в якій просила вжити в межах чинного законодавства всіх заходів щодо примусового виконання виконавчого листа №2450/2020 від 12.11.2020, виданого Волинським окружним адміністративним судом у справі №140/11660/20.

Відповідно до долученої до матеріалів справи інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» вказану заяву вручено за довіреністю адресату 04.01.2021.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань коди ЄДРПОУ Волинської обласної прокуратури 02909915.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Волинської області» у «Волинська обласна прокуратура».

На виконання вказаного наказу внесені відповідні зміни у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначити 11 вересня 2020 року.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що скаржником фактично не виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/11660/20 в частині звернення рішення до негайного виконання про поновлення на посаді позивача, на реалізацію якого судом видано виконавчий лист №2450/2020 від 12.11.2020, а тому у відповідача не було правових підстав для винесення оскаржуваної постанови та закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аргументи скаржника щодо не врахування судом першої інстанції того, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/11660/20 не визнано, що ОСОБА_1 є такою, що успішно пройшла атестацію, що ОСОБА_1 процедуру проходження атестації не завершила, відсутні позитивні висновки щодо якісних результатів проходження позивачем тестування, виконання практичного завдання та проходження співбесіди, а тому у позивача не виникло право на переведення на посаду прокурора Волинської обласної прокуратури, на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними та протиправність винесення відповідачем оскаржуваної постанови не спростовують, а лише вказують на незгоду скаржника з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №140/11660/20 та могли бути підставою для подання відповідної апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви відсутності правових підстав для винесення відповідачем оскаржуваної постанови закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 268, 287, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі №140/824/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 13.05.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України