Справа № 300/1746/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про забезпечення позову
"13" травня 2021 р. Справа № 300/1746/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі №300/1746/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64427017 від 08.02.2021, -
Представник ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64427017 від 08.02.2021.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з особливостями скороченого розгляду проваджень у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби згідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено судове засідання на 17.05.2021 о 10:00 год.
12.05.2021 представником позивача подано суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №64427017 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №64427017 від 08.02.2021. Заява мотивована тим, що відповідач може у будь-який час здійснити стягнення коштів із заробітної плати чи інших доходів ОСОБА_1 , що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідачем уже утримано кошти із заробітної плати, що підтверджується розрахунковими листками за березень-квітень 2021 року (а.с. 29-30).
Розглянувши дану заяву про забезпечення адміністративного позову, судом встановлено наступне.
Процесуальні питання та процедура вирішення питання забезпечення адміністративного позову врегульовано в главі 10 розділу I «Загальні положення».
Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частиною 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
В розумінні наведених норм закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Підсумовуючи вищенаведене, суд звертає увагу на те, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Так, представник позивача заходом забезпечення позову визначив зупинення стягнення у виконавчому провадженні №64427017 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №64427017 від 08.02.2021 та обгрунтовує такі заходи забезпечення тим, що відповідачем уже утримано кошти із заробітної плати в березні та квітні 2021 року (а.с. 35-36), що в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Також заявником вказано, що приватним виконавцем у розумінні статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» протиправно відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, оскільки виконавчим округом приватного виконавця є м. Київ, в той час, як позивач зареєстрована, проживає та працює в м. Івано-Франківську. Крім того, позивач ніколи не працювала, не була зареєстрована та не проживала у м. Києві, рухомого та нерухомого майна в м. Києві немає.
Пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій в разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Суд зазначає, що такі заходи забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату є співмірними із негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів і такими, що відповідають правам та інтересам, за захистом яких представник позивача звернувся до суду.
Таким чином, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Водночас суд зазначає, що вжиття такого заходу жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Тому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника не скасовує чинність останньої чи в цілому спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених таким актом заходів до вирішення спору по суті.
Відповідно до частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала з питань забезпечення адміністративного позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
В статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини 2 статті 153 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.
На підставі наведеного, керуючись статтями 150-154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Увала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кафарський В.В.