Справа № 813/260/16
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 813/260/16 Суддя першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач, Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича (далі - Уповноважена особа) про:

- визнання протиправною бездіяльності Фонду щодо встановлення окремим нормативно-правовим актом процедури виплати відшкодування коштів вкладникам банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, у тому числі порядку та строків таких виплат;

- зобов`язання Фонду прийняти та зареєструвати у встановленому законодавством порядку окремий нормативно-правовий акт, в якому встановити процедуру виплати відшкодування коштів вкладникам банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, у тому числі порядку та строків таких виплат, який беззастережно гарантуватиме вкладникам виплату відшкодування коштів у розумний строк і незалежно від відновлення бази даних про вкладників, встановлення фактичних даних про розміри залишків на рахунках фізичних осіб;

- визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо відхилення вимоги ОСОБА_1 про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2016 року роз`єднано поєднані в одному провадженні у справі № 813/260/16 позовні вимоги та виділено в самостійне провадження вимоги ОСОБА_1 до Фонду, які у подальшому ухвалою цього ж суду від 25.02.2016 року були передані на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, подана заява ОСОБА_1 про зміну предмета і підстав позову не може бути прийнята судом, оскільки за своєю суттю є новим позовом та не може розглядатися у межах цієї справи, по-друге, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 30.11.2015 року №213 затверджено Положення про порядок здійснення процедури ліквідації банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції або Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (далі - Положення №213), а листом Фонду від 04.04.2016 року №27-18211/16 визнано порядок виплати (відшкодування) коштів вкладникам, зареєстроване місце проживання яких розташоване на тимчасово окупованій території, що, у свою чергу, свідчить про недопущення Фондом протиправної бездіяльності щодо ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову про задоволення адміністративного позову повністю, тобто визнати протиправним та нечинним повністю «Положення про порядок здійснення процедури ліквідації банків, зареєстрованих на тимчасово окупованій території України», затверджене виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.08.2019 року №2080 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 08.01.2020 року за №21/34304 (далі - Положення №2080).

В обґрунтування своїх доводів зазначає на безпідставність відмови суду першої інстанції у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмету і підстав позову, оскільки відповідною процесуальною дією допущено надмірний формалізм без урахування змісту такої заяви, подання якої не мало наслідком зміну юридичних і фактичних підстав позову. З огляду на викладене, підкреслює, що фактично судом першої інстанції не було вирішено спір по суті, адже не надано оцінки жодним доводам Позивача щодо незаконності і нечинності Положення №2080, про які вказано як у заяві про зміну предмету і підстав позову, так й в апеляційній скарзі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за указаною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на неї.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, через реєстрацію банку та перебування його документів на тимчасово окупованій території було прийнято рішення про здійснення ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» шляхом накопичення ліквідаційної маси, у той час як рішення про початок процедури його ліквідації буде прийнято Фондом протягом 30 днів з отримання доступу до автоматизованої банківської системи, бази даних про вкладників і банківських документів, а також справжності і повноти їх відомостей, по-друге, неможливість доступу до відповідних документів унеможливлює формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, по-третє, порядок і строки щодо виплати гарантованих відкшодувань вкладникам банків, зареєстрованих на тимчасово окупованій території України, Фондом було врегульовано у Положенні №213 та у подальшому у Положенні №2080, що з огляду на чинність останнього, свідчить про помилковість обраного способу захисту. Окремо щодо Положення №2080 зазначає, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, адже зареєстроване у Міністерстві юстиції України. Також наголошує, що відповідальність за порушення прав і свобод людини на тимчасово окупованій території України несе не Фонд, а Російська Федерація як держава, що здійснює окупацію.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.07.2012 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Український комунальний банк» був укладений договір № 16135/10 про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті (на суму 65 000,00 грн) (а.с. 13-15).

Постановою Правління Національного банку України від 12.05.2015 року № 309/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» до категорії неплатоспроможних» Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. У зазначеній постанові вказано, що зважаючи на ситуацію, що склалась в місті Луганську у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, наявність загрози життю та здоров`ю працівників і клієнтів банку, а також неможливість здійснення діяльності через технічні проблеми, публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» прийняв рішення про тимчасове призупинення діяльності (з 01 серпня 2014 року до нормалізації ситуації в регіоні) та звернувся до Національного банку України із клопотанням про блокування роботи цього банку в системі електронних платежів (лист від 31.07.2014 року № 12-127) (а.с. 105-106).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 12.05.2015 року № 309/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.05.2015 року № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк», яким розпочато з 13.05.2015 року тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 13.05.2015 року по 12.08.2015 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» провідного юрисконсульта відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнка Андрія Анатолійовича (а.с. 108).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.08.2015 року № 149 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк» продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Укркомунбанк» по 12.09.2015 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Український комунальний банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича по 12.09.2015 року включно (а.с. 109).

Постановою Правління Національного банку України від 14.09.2015 року № 604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» (а.с. 107).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14.09.2015 року № 604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.09.2015 року № 169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» з 14.09.2015 року по 13.09.2017 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 48, 51 Законом, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку Андрію Анатолійовичу строком на два роки з 14.09.2015 року по 13.09.2017 року включно (а.с. 110).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2017 року № 3789 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» на один рік по 13.09.2018 року включно та продовжено повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку Андрію Анатолійовичу строком на один рік по 13.09.2018 року включно (а.с. 111).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.08.2018 року № 2335 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строки здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк» на один рік з 14.09.2018 року по 13.09.2019 року включно та продовжено повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Укркомунбанк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному юрисконсульту відділу методологічного забезпечення та контролю виведення неплатоспроможних банків з ринку Матвієнку Андрію Анатолійовичу строком на один рік з 14.09.2018 року по 13.09.2019 року включно.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 направлялися на адресу Фонду заяви від 24.09.2015 року №269 (а.с. 26-27) та від 15.10.2015 року №276 (а.с. 30-31) про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ «Укркомунбанку» з урахуванням відсотків станом на 13.05.2015 року. Разом з тим, листом від 02.11.2015 року №21-036-42294/15 (а.с. 32-34) Позивача повідомлено Відповідачем, що станом на день розгляду заяви в Уповноваженої особи тимчасово відсутній доступ до первинних бухгалтерських документів ПАТ «Укркомунбанк», юридичних справ клієнтів, а також серверів (із встановленою базою даних вкладників), інших документів та технічних засобів ПАТ «Укркомунбанк» у тому числі за допомогою яких здійснюється облік сум залишків вкладів вкладників, з підстав можливого їх перебування на тимчасово неконтрольованій українською владою території, здійснити розгляд по суті вимог вкладників ПАТ «Укркомунбанк» тимчасово не вбачається можливим.

Крім того, у згаданому листі зазначено, що порядок та строки виплати Фондом гарантування відшкодування коштів вкладникам банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції, у разі неможливості здійснення процедури ліквідації відповідно до Закону, буде здійснюватися у порядку та у строки, встановлені окремими нормативно-правовими актами Фонду гарантування, як це передбачено приписами частини восьмої Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 16.07.2015 №629-VIII, та відповідно отримання уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію банківської установи доступу до інформації, що забезпечить формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 3, 4, 6, 27, 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), а також Положення №213, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність у матеріалах справи будь-яких належних і допустимих доказів допущення Фондом протиправної бездіяльності щодо ОСОБА_1 .

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Щодо доводів Апелянта про безпідставність неврахування судом першої інстанції поданої ОСОБА_1 заяви про зміну предмету і підстав позову судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Положеннями частини 1 статті 47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом статті 160 КАС України предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Позивач розпоряджається своїми правами відносно предмета спору, підстав позову та розміру позовних вимог на власний розсуд, але це право обмежене певними «стадійними вимогами».

Однак, наведені норми процесуального закону обмежують право позивача змінювати одночасно предмет та підстави позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2018 року у справі 806/1723/17.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №826/19197/16.

Матеріали справи свідчать, що 27.04.2020 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про зміну предмета та підстав позову, в якій останній просив:

- визнати незаконним та нечинним Положення №2080;

- зобов`язати Фонд на виконання положень абзаців другого і третього пункту 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» прийняти та зареєструвати у встановленому законодавством порядку окремий нормативно-правовий акт, в якому встановити порядок та строки виплати відшкодування коштів вкладникам банків, зареєстрованих на тимчасово окупованій території України, який забезпечить вкладникам виплату гарантованого Законом України №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладами в умовах, що фактично склалися у системі гарантування вкладів фізичних осіб.

Указана заява обґрунтована тим, що норми Положення №2080 не у повній мірі відповідає приписам абзаців 2 і 3 п. 8 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» у зв`язку з тим, що неможливо здійснювати процедуру ліквідації банків, які знаходяться на окупованих територіях України, лише шляхом накопичення ліквідаційної маси та поставлення в залежність можливість відшкодування вкладів від обставин, які можуть ніколи не настати.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 були обґрунтовані тим, що згідно абзаців 2, 3 п. 8 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» Фонд у день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії розпочинає процедуру ліквідації банку, отже, на думку Позивача, вищевказане свідчить про наявність конфлікту інтересів Фонду з вкладниками ПАТ «Укркомунбанк», який полягає в зацікавленості Відповідача у відтермінуванні прийняття нормативно-правового акту щодо визначення процедури ліквідації банку, тим самим затягуючи строки виплати грошових коштів для вкладників. При цьому, на думку Позивача, Положення №213 не вважається нормативним актом, який би у повній мірі реалізовував приписи наведених вище норм Закону у повному обсязі, що свідчить про бездіяльність Фонду щодо неприйняття нормативно-правого акту, який би встановив процедуру виплати відшкодування коштів вкладникам банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, у тому числі порядок та строки таких виплат, який беззастережно гарантуватиме вкладникам виплату відшкодування коштів у розумний строк і незалежно від відновлення бази даних про вкладників, встановлення фактичних даних про розміри залишків на рахунках фізичних осіб.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що у своїй заяві від 23.04.2020 року №699 «про зміну предмета та підстав позову» ОСОБА_1 вірно зазначив, що вона за своїм змістом свідчить про те, що останнім змінено як предмет, так і підстави позову. На це вказує, зокрема, й те, що предметом позову визначено визнання незаконним та нечинним нормативного акту - Положення №2080, а його підставами - невідповідність, на переконання Позивача, указаного Положення №2080 акту вищої юридичної сили - Закону України №629-VIII. У той час як пункт 2 прохальної частини заяви від 23.04.2020 року №699 фактично залишився незмінним.

За таких обставин, визначені у заяві «про зміну предмета та підстав позову» позовні вимоги та їхнє обґрунтування стосуються інших, ніж у первісному позові, спірних правовідносин, вдже в їх основу, на відміну від первісного позову, покладені вимоги про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акту Фонду з відповідним обґрунтуванням, що перебуває поза межами площини розгляду цієї справи.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2020 року у справі №826/11947/18 наголосив, що зміна позову повинна стосуватися тих спірних правовідносин, які вже винесені на розгляд і вирішення суду. Позивачем не повинно ототожнюватися можливість подання заяви про зміну предмету або підстав позову із поданням нового адміністративного позову, що не пов`язаний з первісним позовом.

Отже, оскільки вказана зміна позовних вимог виходить за межі спірних правовідносин, остання не є зміною заявлених позовних вимог в розумінні статті 47 КАС України, а є поданням до суду нового позову, що унеможливлює його розгляд у рамках даної справи, на чому вірно наголосив суд першої інстанції.

Указана позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.10.2020 року у справі №823/1547/18.

Крім іншого, у постанові від 22.01.2020 року у справі №826/19197/16 Верховний Суд звернув увагу, що вимоги про скасування окремих положень нормативно-правового акту, для вирішення яких статтею 264 КАС України встановлені особливості, унеможливлює розгляд цих вимог одночасно з первісними вимогами.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано розглядав заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в їх первісній редакції, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписи ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, в силу положень ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відтак, вимоги апеляційної скарги про скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 року у справі №813/260/16 та прийняття постанови про задоволення адміністративного позову повністю, тобто визнати протиправним та нечинним повністю Положення №2080, не можуть бути предметом апеляційного перегляду у межах цієї справи, оскільки відповідні позовні вимоги в суді першої інстанції не заявлялися. З аналогічних мотивів суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку підставам позову та, відповідно, доводам апеляційної скарги, які стосуються незаконності (на переконання Позивача) Положення №2080.

Щодо висновків суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Фонду та необхідності покладення на нього обов`язку вчинити визначені ОСОБА_1 дії, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону, серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

На підставі частин першої та другої статті 6 Закону у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Абзацами 2 і 3 пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», який набрав чинності 12.08.2015 року, визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та/або ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У разі неможливості здійснення процедури ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживає заходів до накопичення ліквідаційної маси банку.

У такому разі процедура ліквідації банку, у тому числі виплати відшкодування коштів вкладникам такого банку, здійснюється у порядку та у строки, встановлені окремими нормативно-правовими актами Фонду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Виконавчої дирекції від 30.11.2015 року № 213 було затверджене Положення про порядок здійснення процедури ліквідації банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції або Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 24.12.2015 року. Указане положення було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно п. 2 Положення № 213 останнє визначає особливості дій Уповноваженої особи гарантування вкладів фізичних осіб щодо здійснення процедури ліквідації банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції або Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (далі - банк), у разі неможливості здійснення процедури ліквідації відповідно до Закону. Уповноважена особа може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження, визначені цим Положенням, уповноваженій (им) особі (ам) Фонду, крім організації реалізації майна банку.

Пунктом 5 Положення № 213 передбачено, що виплати відшкодування коштів вкладникам банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладу здійснюються відповідно до сформованого переліку вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та Закону.

Розділом ІІІ Положення № 213 визначалися особливості здійснення процедури приймання та розгляду вимог кредиторів, формування реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Особливості формування та складання переліку вкладників банку, які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування, регламентувалися розділом IV Положення №213.

Крім іншого, як встановлено судом першої інстанції, Фондом у листі від 04.04.2016 року № 27-18211/16 було визначено порядок виплати (відшкодування) коштів вкладникам, зареєстроване місце проживання яких розташоване на тимчасово окупованій території.

У розрізі наведеного судовою колегією враховується, що у постанові від 11.02.2020 року у справі №826/18029/16 Верховний Суд підкреслив, під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що на виконання вимог пунктів 7 та 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» Фондом було прийнято Положення №213. У подальшому, це Положення втратило чинність 20.01.2020 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду 15.08.2019 року № 2080, яким у свою чергу на виконання вже згаданих пунктів 7 та 8 Прикінцевих положень Закону України №629-VIII було затверджено Положення про порядок здійснення процедури ліквідації банків, зареєстрованих на тимчасово окупованій території України.

Викладене, у свою чергу, виключає можливість стверджувати, що Фондом протягом періоду, окресленого ОСОБА_1 як спірного, не приймалися нормативно-правові акти, які б в якому встановлювали процедуру виплати відшкодування коштів вкладникам банків, зареєстрованих на території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Те, що, на думку Позивача, у Положенні №213 порядок і строки проведення таких виплат протиправно поставлені у залежність від часу відновлення бази даних про вкладників та моменту встановлення фактичних даних про розміри залишків на рахунках фізичних осіб, може бути підставою для оскарження такого нормативно-правового акту у цілому чи окремих його приписів. Однак, зважаючи на викладені вище обставини, не може свідчити про протиправну бездіяльність Фонду щодо неприйняття такого акту, що вірно підкреслив суд першої інстанції, з висновками якого судова колегія повністю погоджується. У свою чергу, відсутність підтвердженої належними і допустимими доказами фактів допущення Відповідачем протиправної бездіяльності щодо Позивача вказує й на безпідставність заявлених позовних вимог про покладення на останнього обов`язку вчинити відповідні дії.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 47, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 12» травня 2021 року.