Справа № 200/9021/20-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року справа №200/9021/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Блохіна А.А., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького апеляційного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі №200/9021/20-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби в Донецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.

В обґрунтування позову зазначила, що за період з 1 січня 2020 року по 31 березня 2020 року їй була нарахована та виплачена суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З квітня 2020 року відповідач почав обмежувати нарахування суддівської винагороди, у зв`язку із чим розмір винагороди перестав відповідати розміру, установленому Законом.

Вважає, що відповідачем порушено її право на належне матеріальне забезпечення, оскільки Закон України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо зменшення розміру виплати суддівської винагороди не відповідає нормам Конституції України, а тому не може бути застосований до визначення розміру виплати суддівської винагороди.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що є розпорядником коштів нижчого рівня, тобто бюджетною установою, яка уповноважена на утримання асигнувань, прийняття зобов`язань та здійснення виплат з бюджету на виконання своїх функцій.

Оскільки Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ встановлено обмеження нарахування, зокрема, суддівської винагороди, у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, тому нарахована суддівська винагорода обмежується максимальним розміром 47 230 грн. на місяць.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 № 207/к "Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду" в частині встановлення обмежень щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.

Зобов`язано Донецький апеляційний суд нарахувати та виплатити суддівську винагороду позивачу на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням обов`язкових податків та зборів, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, з урахуванням отриманих сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними тим, що викладені в запереченні проти задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідач зазначає, що голова Донецького апеляційного суду в межах своїх дискреційних повноважень не має можливості надавати оцінку законності, конституційності того чи іншого нормативно-правового акту, а повинен їх виконувати.

Крім того, відповідач наголошує, що прийняття Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 року №10-р/2020 не є підставою для нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди до 28.08.2020 року, оскільки за вимогами законодавства України, закони, визнані Конституційним Судом України неконституційними, втрачають свою чинність з дня ухвалення цим судом рішення про їх неконституційність. Отже, зазначене рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини, що виникли до 28.08.2020 року.

Крім того, наказ №207/к від 27.04.2020 року "Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду" вже скасовано наказом Голови Донецького апеляційного суду №590/к від 31.08.2020 року «Про скасування обмежень нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду. Тому відсутні правові підстави для визнання скасованого наказу протиправним та його скасування.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 працює в Донецькому апеляційному суді на посаді судді з 2 жовтня 2018 року, відповідно до довідки від 1 жовтня 2020 року №311-14/30/2020.

Наказом голови Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 № 207/к "Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду" визначено здійснювати з 18 квітня 2020 року та на період завершення місяця, у якому відміняються карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року.

Наказом голови Донецького апеляційного суду від 31 серпня 2020 № 590/к скасовані обмеження нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду, що були встановлені наказом №207/к від 27 квітня 2020 року.

Відповідно до довідки від 1 жовтня 2020 року №311-14/30/2020, виданої Донецьким апеляційним судом, у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року позивачу нараховано суддівську винагороду із розрахунку 47 230 грн. на місяць (а.с. 35).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що здійснивши нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за спірний період ь 2020 року з обмеженнями передбаченими статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», відповідач порушив гарантоване Конституцією України право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності, тим самим вчинив протиправні дії.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України.

Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з частиною девятою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, з огляду на приписи частини другої статті 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29, в якій визначено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами

При вирішенні спору суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в спірних правовідносинах приписи частини другої статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є Законом про судоустрій, виключно яким, відповідно до ч. 2 ст. 130 Конституції України, може встановлюватись розмір винагороди судді, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для застосування його положень при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим законом, ніж змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За таких обставин, набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом № 553, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 зазначеного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття спірного наказу та обмеження розміру суддівської винагороди.

Натомість, відповідач всупереч приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосував до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якими ці відносини, як зазначалось вище, не регулюються, внаслідок чого безпідставно видав наказ про обмеження розміру суддівської винагороди позивача та в період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року виплачував останньому зазначену винагороду в обмеженому розмірі. При цьому, жодних норм стосовно можливості обмеження розміру винагороди судді законодавство не містить.

З огляду на вказане суд погоджує висновок суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування вимог статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності оскарженого наказу виконуючого обов`язки голови Донецького апеляційного суду та зобов`язання Донецького апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Доводи апелянта, що були відсутні правові підстави для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, є безпідставними, оскільки, по-перше, статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік`видатки Державного бюджету не визначались, а по-друге, відповідно до Додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020) Законом № 553 були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьоїстатті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету.

Спростовуючи доводи апелянта, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року № 10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення, суд зазначає, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що в свою чергу виключає можливість застосовувати інші Закони до правовідносин стосовно суддівської винагороди.

Таким чином є вірним висновок суду першої інстанції, що за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року суддівську винагороду позивачу нараховано та виплачено з порушенням положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і це порушене право позивача підлягає поновленню.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частин 1-4 статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

Отже, беручи до увагу той факт, що до прийняття змін до Державного бюджету України на 2020 рік Законом № 553-IX від 13.04.2020 суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась у відповідності до вимог статті 135 Закону № 1402-VIII в повному обсязі, тому жодних правових підстав для застосування обмеження при нарахуванні та виплати суддівської винагороди у відповідача не було.

При цьому жодних належних та допустимих доказів того, що розмір бюджетних видатків на суддівську винагороду не дозволив відповідачу виплатити суддівську винагороду в повному обсязі, відповідач суду не надав.

Щодо доводів апелянта, що він є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та не має правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, суд зазначає, що необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства, не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки останні порушують конституційні гарантії незалежності суддів.

Щодо доводів про скасування судом першої інстанції наказу про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду", який вже було скасовано на час розгляду справи в суді, тому відсутні правові підстави для визнання скасованого наказу протиправним та його скасування, - суд зазначає, що наказ Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 № 207/к "Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду" було скасовано наказом №590/к від 31 серпня 2020 року.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 28 вересня 2020 року (за поштовим відправленням). Тобто на час звернення позивача до суду за захистом порушених прав наказу від 27.04.2020 року №207/к вже не існувало внаслідок його скасування відповідачем.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині визнання протиправним та скасування наказу Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 № 207/к "Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду" в частині встановлення обмежень щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, - з прийняттям в цій частині постанови про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

Відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького апеляційного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі №200/9021/20-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі №200/9021/20-а скасувати в частині визнання протиправним та скасування наказу Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 № 207/к "Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду" в частині встановлення обмежень щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.

В цій частині прийняти нову постанову.

Визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі №200/9021/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 13 травня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 травня 2021 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Л.В. Ястребова