Справа № 360/1249/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1249/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 30 березня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі-відповідач), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною відмову внести дані про національність до паспорту громадянина України;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Луганській області внести в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) паспорта громадянки України ОСОБА_1 , що належить ОСОБА_1 , запис про національність ОСОБА_1 в наступній редакції: "Національність - Українка", який завірити підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є громадянкою України та українкою за етнічним походженням, однак не має документу, який посвідчує її національність. На її думку, таким документом має бути саме паспорт громадянина України, який має відповідний розділ для зазначення таких відомостей.

Вона звернулась до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області із заявою від 08.12.2020 про внесення до свого паспорту громадянки України в графу «Особливі відмітки» відомостей про її національність за етнічним походженням українка, додавши копію свідоцтва про своє народження, в якому зазначено національність її батьків: батько українець, а мати - росіянка.

16.12.2019 у рекомендованому поштовому відправленні №900 вона отримала лист №Т-167/6/4401-20/4401.3/14115-20 від 10.12.2020 УДМС в Луганській області, яким їй відмовлено у вчиненні таких дій.

Позивач вважає, що така відмова УДМС в Луганській області обмежує її права як громадянки України, що передбачені чинним законодавством, а саме: ст. ст. 8, 11, 19, 35, 64, 68, 92 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про національні меншини України», п.6 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, ст.2, ч.28 ст.4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 20.08.2014 №360.

Крім того, відсутність в неї документу, що посвідчує її національність, перешкоджає їй виконувати свій обов`язок, передбачений ч.2 ст.5, ч.2 ст.11 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення».

Тому просить суд поновити її порушене право в зазначений в позовних вимогах спосіб.

Ухвалою суду від 22.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 11).

Ухвалою суду від 02.04.2021 продовжено строк на усунення недоліків (а.с. 21).

Ухвалою суду від 13.04.2021 після усунення недоліків відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 25-26).

Ухвалою суду від 12.05.2021 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про передачу справи до Верховного Суду на розгляд її як зразкової (а.с. 66).

21.04.2021 відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи свої дії щодо відмови у внесенні відомостей про національність позивачки до її паспорту громадянки України правомірними.

Зазначив, що до компетенції УДМС в Луганській області питання визначення національності не відноситься. Як суб`єкт владних повноважень, державний орган, вони мають право вчиняти лише дії прямо визначені нормами законодавства відповідно до вимог ст. 19 Конституції України.

Пунктами 6-7 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ регламентовано, що на прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням та іншими законодавчими актами України, забороняється. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Отже, у паспорті громадянина України відсутні спеціальні розділи для внесення інформації про національність. Враховуючи вищевикладене, в УДМС в Луганській області відсутні повноваження та законні підстави щодо внесення до паспорта громадянина України позивача в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) запис про національність: «Національність - Українка», завіряти її підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, суперечать нормам чинного законодавства України, тому пред`явлений позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає повністю.

26.04.2021 позивач надала відповідь на відзив (а.с. 48-51).

05.05.2021 відповідачем надано заперечення проти відповіді на відзив (а.с.53-58).

На підставі ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 10.02.2011 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, у формі книжки (а.с. 17-18).

08.12.2020 позивач звернулася до УДМС в Луганській області із заявою про внесення в графу «Особливі відмітки» паспорту громадянки України даних в наступній редакції: національність українка, який необхідно завірити підписом повноважної посадової особи і відповідною гербовою печаткою Управління Державної міграційної служби України в Луганській області. Зміст цієї заяви аналогічний обґрунтуванню позову (а.с. 39).

Листом Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 10.12.2020 № Т-167/6/4401-20/4401.3/14115-20 позивача повідомлено про відсутність у відповідача повноважень щодо внесення до паспорту громадянина України інформації щодо національність позивача, а також правових підстав на вчинення таких дій, що суперечить вимогам ст. 19 Конституції України та пункту 6 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (а.с. 9).

Вважаючи таку відповідь протиправною, позивач звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. . Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 35 Конституції України визначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до вимог статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною першою статті 92 Конституції України дійсно передбачено, що виключно законами України визначаються: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 2) громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства; 3) права корінних народів і національних меншин; 10) засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Отже, жодна із зазначених в позові норм Конституції України не передбачає право на внесення до паспорту громадянина України відомостей про національність такої особи.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 25 Конституції України громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

В ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ (Закону №2235-ІІІ) визначено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Принципами законодавства України про громадянство відповідно до вимог статті 2 Закону №2235-ІІІ є, в тому числі, такі: рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Статтею 5 Закону №2235-ІІІ визначено, що документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Жодна із норм Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ не передбачає права на внесення до паспорту громадянина України відомостей про національність громадян.

З преамбули Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року № 2494-XII (Закону № 2494-XII) вбачається, що цей Закон прийнято з метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток.

Жодна із норм Закону № 2494-XII не передбачає права на внесення до паспорту громадянина України відомостей про національність.

Відповідно до вимог статті 3 Закону № 2494-XII до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Отже, посилання позивача на вимоги Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року № 2494-XII є незмістовними, оскільки вона ідентифікує себе як українку за національністю, тому не відноситься до представників національних меншин.

Також незмістовним є посилання позивача на вимоги ч.2 ст.5, ч.2 ст.11 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року № 2058-III в контексті неможливості без документу, що посвідчує її національність, виконання передбаченого цим законом обов`язку респондентів (фізична особа, яка підлягає опитуванню у процесі Перепису населення) безоплатно у повному обсязі за встановленою формою і у визначені терміни подати достовірні первинні (персональні) дані, передбачені програмою Перепису населення, в тому числі щодо етнічного походження.

Так, в силу приписів ч. 3 ст. 6 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2058-III заповнення переписної документації здійснюється на підставі повідомлень, отриманих від респондентів без їх документального підтвердження.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення №2503-ХІІ).

Згідно з пунктами 1, 3 Положення № 2503-ХІІ, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положення №2503-ХІІ містить опис паспортної книжечки, її форми та змісту, а також порядок заповнення.

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення №2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт".

На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України".

На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.

Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.

На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.

На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Пунктом 7 Положення №2503-ХІІ передбачено, що записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Таким чином суд зазначає, що законодавцем передбачено виключний та чіткий перелік відомостей, які вносяться до паспорта громадянина України у формі «книжечки» та виключень з загального для всіх громадян України порядку заповнення паспорта, змісту та форми паспорта громадянина України - не передбачено.

Зазначення національності у паспорті громадянина було обов`язковим відповідно до Постанови від 27.12.1932 № 1917 "Про встановлення єдиної паспортної системи по Союзу PCP та обов`язкової прописки паспортів", яка діяла до 1992 року.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень підтвердив належними та допустимими доказами, що діяв правомірно відповідно до вимог чинного законодавства, відмовивши позивачу у внесенні відомостей про національність до її паспорта громадянина України.

Таким чином, в ході судового розгляду справи позивачем не доведено тих обставин, що вона має передбачене чинним законодавством, в тому числі нормами міжнародних договорів, ратифікованих Україною, право на внесення відомостей про національність до її паспорта громадянина України, і що таке право порушено протиправними діями відповідача, на що вона посилалася в обґрунтування позовних вимог. Тому задоволенні адміністративного позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправною відмову внести дані про національність до паспорту громадянина України та зобов`язати УДМС в Луганській області внести в графу «Особливі відмітки» (сторінки сьома, восьма, дев`ята) паспорта громадянки України ОСОБА_1 , запис про національність ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганського окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 14 травня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян