Справа № 520/3920/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 травня 2021 року № 520/3920/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту відповідач. ГУ ДМС, міграційна служба) , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 17.02.2021 року № 6301- про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 ;

- судові витрати у сумі - 926, 53 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення відповідача про скасування посвідки на тимчасове проживання є протиправним, оскільки не містить жодних посилань на підстави його прийняття, а також посилань на те, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в України. Позивач також зазначає, що відповідачем порушено п. 65 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, оскільки копія видається іноземцеві або особі без громадянства, або ж надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Всупереч вказаному про спірне рішення він дізнався лише 03.03.2021 р.

Просив позов задовольнити повністю з підстав та мотивів, що в ньому зазначені.

Ухвалою судді від 15.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач позов не визнав, 05.04.2021 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що рішення прийняте на підставі подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Харківській області «Про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Йорданії» від 16.02.2021 р. № 187/119-16/01-2021 та відповідно до підпункту 4 пункту 63 Порядку № 322.

Вважає прийняте рішення законним, просив відмовити у позові повністю.

Від позивача до суду 23.04.2021 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначив, що на даний час відносно нього відсутні порушені кримінальні провадження, крім того раніше він також не притягувався до кримінальної відповідальності. Адміністративні правопорушення, за які його притягнуто до відповідальності, здебільшого відносяться до дрібних правопорушень та не несуть жодних негативних наслідків для національній безпеки, громадського порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів будь-яких громадян. Окрім того, по мірі можливості, він поступово сплачує штрафи за вказаними справами про адміністративні правопорушення.

З приводу обставин наїзду на пішохода, громадянку ОСОБА_2 , зазначив, що вказана громадянка в результаті наїзду отримала незначні тілесні ушкодження, які за ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, тому кримінальне провадження за цими обставинами порушено не було. Крім того, ці обставини мали місце ще у 2018 році та будь-яких претензій у вказаної громадянки до позивача не було.

Правову позицію, викладену у позові підтримав та просив задовольнити позов.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Йорданії, навчається на 6 курсі медичного факультету Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, що підтверджується копією характеристики від 24.03.2021 р. № 3501-27/851.

15.08.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , актовий запис № 2240.

24.09.2020 року позивач відповідно до заяви - анкети № 116763300 від 11.09.2020 р., був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 зі строком дії до 23.09.2021 року, у зв`язку з возз`єднанням сім`ї з громадянкою України ОСОБА_3 .

16.02.2021 до Головного управління ДМС України в Харківській області надійшло подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Харківській області «Про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Йорданії».

Як зазначено у вказаному поданні, - на виконання доручення Національної поліції України № 7589/07/14-2017 «Про запобігання повторності порушень законності іноземцями», УБЗПТЛ ГУНП в Харківській області було встановлено громадянина Йорданії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким за період перебування на території України систематично порушувались правила перебування в Україні.

В поданні вказується, що 19.11.2018 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» була доставлена з численними травмами громадянка ОСОБА_2 , яку за адресою - м. Харків, узвіз Соборний, 1 збив автомобіль під керуванням громадянина Йорданії ОСОБА_4 .

Також, громадянин Йорданії ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності:

13.03.2020 р. перевищення водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху, ч. 1 ст.122 КУпАП;

01.10.2020 р. порушення водіями т/з правил проїзду перехресть, ч.2 ст. 122 КУпАП;

07.10.2020 р. керування водієм т/з не зареєстрованим або не перереєстрованим, ст.126 - 6 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до даних, отриманих з Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_1 неодноразово підлягав стягненню штрафів у справах про адміністративні порушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до інформації, викладеної в поданні Головного управління Національної поліції в Харківській області, - дії громадянина Йорданії ОСОБА_1 становлять загрозу охороні громадського порядку, а також охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, що проживають в Україні.

17 лютого 2021 року Головним управлінням ДМС України в Харківській області було прийнято рішення № 9889 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої громадянину Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 322.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Розв`язуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Стаття 26 Конституції України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначається Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі Закон України № 3773-VI).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773 возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Відповідно до ч.ч. 14, 15 частини четвертої статті 4 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

У ч. 3 ст. 5 Закону № 3773 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Частиною 14 ст. 5 Закону визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до частини 5 статті 5-1 Закону України №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок № 322).

Посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 1 Порядку № 322).

У пункті 63 Порядку № 322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 64 Порядку № 322).

Відповідно до пункту 77 Порядку № 322 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Із змісту оскарженого рішення вбачається, що таке прийняте на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку № 322.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 4 пункту 63 Порядку № 322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як вже зазначалось судом відповідач прийняв оскаржене рішення у зв`язку з надходженням до нього подання Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в Харківській області «Про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Йорданії» від 16.02.2021 р. № 187/119-16/01-2021, в якому зазначено, що було встановлено громадянина Йорданії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким за період перебування на території України систематично порушувались правила перебування в Україні.

В поданні вказується, що 19.11.2018 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що до «Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» була доставлена з численними травмами громадянка ОСОБА_2 , яку за адресою - м. Харків, узвіз Соборний, 1 збив автомобіль під керуванням громадянина Йорданії ОСОБА_4 .

Також, громадянин Йорданії ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності:

13.03.2020 р. перевищення водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху, ч. 1 ст.122 КУпАП;

01.10.2020 р. порушення водіями т/з правил проїзду перехресть, ч.2 ст. 122 КУпАП;

07.10.2020 р. керування водієм т/з не зареєстрованим або не перереєстрованим, ст.126 - 6 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до даних, отриманих з Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_1 неодноразово підлягав стягненню штрафів у справах про адміністративні порушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Відповідно до понятійного апарату Закону України Про національну безпеку України громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Суд звертає увагу на те, що позивач вчиняв правопорушення, відповідальність за які, передбачена статтею 122 КУпАП «Перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху», статтею 126 КУпАП, які віднесені до адміністративних правопорушень, відповідальність за які, передбачена главою 10 Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку КУпАП.

Разом з тим, вичерпний перелік адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку, за вчинення яких, передбачена адміністративна відповідальність, міститься в главі 14 КУпАП.

Таким чином, хоча позивач і вчинив адміністративні правопорушення, проте вони не можуть вважатися такими, що загрожують громадському порядку.

Також суд зазначає, що відповідно до пп. 3, 6 та 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 № 2469-VIII (далі Закон № 2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

Положеннями ст. 5 Закону № 2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону № 2469-VIII Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

На виконання приписів ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Статтею 2 Закону України Про Національну поліцію на Національну поліцію покладено завдання забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

Підпунктами 1-4 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Дослідивши зміст подання ГУ НП України в Харківській області суд зазначає, що в ньому містяться відомості про наявність інформації по громадянину ОСОБА_1 про те, що автомобіль під його управлінням збив громадянку ОСОБА_2 та, що він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, за результатами аналізу якої орган Національної поліції встановив, що діяльність позивача створює загрозу національній безпеці громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають в Україні.

В ході розгляду справи відповідач не надав, а судом не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів, які би свідчили про те, що дії позивача загрожують національній безпеці.

Суд також зазначає, що відповідач не надав, а судом не добуто належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів, які б свідчили про те, що позивач вчинив дії, які загрожують здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, загальні підстави, умови, форми, основні ознаки правопорушення, що створюють їх склад, за що особу може бути притягнуто до одного з видів відповідальності та процедуру такого притягнення має визначати закон.

Вина у вчиненні злочину або адміністративному правопорушенні встановлюється в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідно.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи те, що у цьому поданні не вказується про фактичні обставини про те, на підставі яких відомостей зроблений висновок органом поліції про загрозу національній безпеці України діяльністю позивача, а також не вказується про наявність будь-яких кримінальних проваджень чи вироків суду відносно цієї особи, суд вважає, що спірне рішення не може вважатися обґрунтованим.

Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

В межах спірних правовідносин суд вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли та може вважатися неправомірним втручанням органу державної влади в сімейне життя позивача, оскільки безпідставне скасування посвідки на тимчасове проживання матиме наслідком видворення позивача за межі України.

Також суд відзначає, що діючим законодавством не передбачено направлення органами Національної поліції копії подання про скасування посвідки на тимчасове проживання особі, відносно якої це подання вноситься до відповідного органу ДМС, з тим, щоб ця особа мала можливість оскаржити таке подання. Рівно як і не передбачено адміністративної процедури оскарження такого подання.

Стосовно процедури оскарження в судовому порядку, то колегія суддів зауважує, що таке подання не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу ДМС.

Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.

Означені правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 року по справі № 480/296/19.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених підпунктом 4 пункту 63 Порядку № 322 підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання.

Суд також погоджується з аргументами позивача про те, що оскаржене рішення немає належного обґрунтування, оскільки в ньому не відображені конкретні підстави для його прийняття, а також не встановлено, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Окрім того, відповідно до п. 64 Порядку - рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Згідно із п. 65, 66 Порядку, копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Суд зазначає, що доказів надіслання рекомендованим листом чи вручення позивачеві під розписку копії прийнятого рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання до матеріалів справи не долучено, що свідчить про порушення відповідачем п.п. 65,66 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України № 3477 підлягає застосуванню судами як джерело права, зазначено, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Рішення суб`єкта владних повноважень має ґрунтуватися на оцінці всіх фактів та обставин, які мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен урахувати всі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо якщо має місце несприятливе для особи рішення.

Суд зазначає, що будь-яке обмеження прав і свобод людини повинно обов`язково пропорційно співвідноситися з легітимною метою такого обмеження, навіть, у тому випадку, коли таке обмеження прямо передбачене законом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 17.02.2021 № 6301- не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, викладеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України та частини 3 статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 241-246, 250, 251, 255, 295, КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 17.02.2021 року № 6301- про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в сумі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.05.2021 року.

Суддя Бадюков Ю.В.