Справа № 140/3096/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3096/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Шафран Д.В.,

представника Головного управління ДПС у Волинській області Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства Захід-Цемент до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Захід-Цемент» (далі ПП «ЗахідЦемент», позивач, підприємство) звернулось із позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25 листопада 2019 року) до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 02 серпня 2019 року №, №, від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року № , №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3 (арк. спр. 109-110, том 2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі направлень виданих ГУ ДФС у Волинській області від 20 травня 2019 року №1634, 1635, 1636, 1637 працівниками податкового органу проведено планову виїзну документальну перевірку ПП «Захід Цемент» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 24 червня 2019 року №13176/14-03/37645891 на підставі висновків якого винесено податкові повідомлення - рішення: від 02 серпня 2019 року №, №, від 08 серпня 2019 року № від 08 серпня 2019 року, від 09 серпня 2019 року №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3.

Позивач вказує, що відповідачем при перевірці податку на прибуток, проігноровано наявність підтверджуючих документів, якими збільшено терміни позовної давності та безпідставно встановлено заниження показників у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої іншої діяльності» на загальну суму 81517,00 грн. Так, відповідно до акту звірки взаєморозрахунків позивача з ПП-ФІРМА «ТОРГБУД- СЕРВІС» за договором поставки №ДГ-43 підтверджено наявність заборгованості ПП-Ф «ТОРГБУД-СЕРВІС» перед ПП «Захід-Цемент» станом на 2017 рік в розмірі 484865,00 грн. З іншої сторони позивач мав заборгованість перед вказаним контрагентом на загальну суму 46980,00 грн. Станом на момент перевірки між сторонами тривали перемовини щодо узгодження зарахування однорідних грошових вимог, а відтак сума заборгованості позивача перед контрагентом не являється простроченим грошовим зобов`язанням, термін позовної давності по якій пройшов.

Також уважає безпідставними висновки контролюючого органу про завищення показників відображених у рядку 2180 звіту «Інші операційні витрати» на суму 69500,00 грн, оскільки обґрунтованість вказаних витрат позивача, підтверджується наказами на списання від 01 серпня 2018 року №8/1, від 28 листопада 2018 року №18/1, від 24 грудня 2018 року №24/1, від 28 грудня 2018 року №25, від 31 грудня 2018 року №28 та актами списання від 01 серпня 2018 року №Ц-00000024, від 28 листопада 2018 року №Ц-00000020, від 24 грудня 2018 року №Ц-00000018, від 31 грудня 2018 року №Ц-00000023, від 28 грудня 2018року №Ц-00000025.

В спростування висновків контролюючого органу про те, що ПП «ЗахідЦемент» безоплатно отримало з невстановлених джерел цементу в кількості 8378 т., при цьому не відобразило в бухгалтерському обліку такі операції та занизило суму інших операційних доходів на суму 11929934,68 грн надає оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 «ТМЦ, Місця зберігання, Склад» у відповідності до якої слідує, що за звітний період залишок цементу з кодом 00176 відповідав наведеному в акті перевірки 101272 т. на загальну вартість - 98490,40 грн, однак на кінець даного періоду 31 грудня 2018 року його було повністю реалізовано, а на залишку лишався цемент з відповідним маркуванням в кількості 47,12 т. на загальну суму - 101042,87 грн, а також витяг з обороту цементу з кодом 00176 за вказаний період, яким спростовується інформація зазначена в акті перевірки щодо цементу з кодом 00176, оскільки даний вид цементу який був на залишку на початок 2016 року було реалізовано протягом 2017- 2018 років, а відтак недостачі цементу в кількості 8378 т. на 31 грудня 2018 року не існувало.

Зауважує, що в акті перевірки зазначено, що відповідно до оборотно-сальдової відомості станом на 31 грудня 2018 року на рахунку 281 нібито відображено залишки маркованого цементу в кількості 8424,714 т на загальну суму 12170941,40 грн, однак такі дані відрізняють від кількості цементу на залишку, встановленого результатами річної інвентаризації та як наслідок таких безпідставних висновків вартість залишку цементу збільшено більше як вдвічі: фактична вартість в обліку позивача - 101042,87 грн, вартість в акті перевірки - 241006,72 грн.

У свою чергу, висновки в частині нестачі цементу, вплинули на прийняття подальших неправомірних висновків, а саме, щодо повноти та своєчасності реєстрації податкових накладних оскільки, на думку відповідача, платником не були зареєстровані податкові накладні на зазначену суму податкових зобов`язань з ПДВ у грудні місяці 2018 року.

Окрім того, на думку представника позивача, відповідачем помилково встановлено, порушення пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (далі ПК України), а саме: в рядку 1.1.1 додатку РІ до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств різниці, що збільшують фінансовий результат - сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до положення (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності не задекларовано в розмірі 1852,00 грн за 2017 рік, оскільки відповідно до платіжного доручення від 01 червня 2018 року №766 з вказаної суми оплачено прибуток в сумі 350,00 грн.

Повідомляє, що встановлені порушення вимог підпункту б пункту 176.2 статті 176 ПК України щодо порядку відображення розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку стосувалось щодо сум поворотної фінансової допомоги, однак у додатку №6 до акта перевірки, наведено недостовірні відомості про договір фінансової допомоги між ОСОБА_1 та ПП «Захід Цемент» від 12 березня 2018 року, який в дійсності не укладався, а відтак кошти засновникам не надавались і підприємством не повертались.

З огляду на вищенаведене, позивач уважає, що висновки відповідача викладені в акті перевірки від 24 червня 2019 року є законодавчо та документально необґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на його основі неправомірними і такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Позивачем 22 жовтня 2020 року подано до суду заяву про доручення до матеріалів справи доказів в обґрунтування своєї правової позиції та в спростування доводів та висновків перевірки, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень (арк. спр. 17-18).

У відзиві на позовну заяву від 11 листопада 2020 року №965/03-20-08-02-07 представник ГУ ДПС у Волинській області позовних вимог не визнав, та повідомив, що Головним управління ДФС у Волинській області на підставі наказу від 26 квітня 2019 року №1561, направлень на перевірку від 20 травня 2019 року №1634, №1635, №1636, №1637 було проведено планову документальну перевірку ПП «Захід-Цемент» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за наслідками якого складено акт від 24 червня 2019 року №13176/14-03/37645891, на підставі якого сформовано та надіслано податкові повідомлення-рішення від 02 серпня 2019 року №, від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року №, №, рішення № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-3.

Стосовно донарахувань грошових зобов`язань з податку на прибуток зазначає, що згідно бухгалтерських документів ПП «Захід-цемент» наданих до перевірки, даних бухгалтерських рахунків 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська заборгованість в сумі 81517,20 грн, яка рахується по бухгалтерському обліку станом на 31 грудня 2018 року виникла в періоді, який не підлягає перевірці та рахувалася станом на 01 квітня 2016 року. В періоді з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року операції з контрагентами не відбувалися, кредиторська заборгованість в сумі 81517,20 грн не списувалася, однак є безнадійною заборгованістю, та підлягає списанню в бухгалтерському обліку, так як за даними зобов`язаннями минув строк позовної давності.

При співставленні даних кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників відображених у рядку 2180 звіту «Інші операційні витрати» встановлено розбіжність в сумі 69500,00 грн за 2018 рік в сторону завищення витрат.

Також перевіркою встановлено, що в порушення пункту 138.1 статті 138 ПК України ПП «Захід-цемент» в рядку 1.1.1. додатку РІ до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств: різниці, що збільшують фінансовий результат - сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності не задекларовано в розмірі 1852,00 грн. за 2017 рік.

Окрім того, донарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість зумовлені висновками перевірки про те, що протягом 2016-2018 років підприємством отримано цемент не ідентифікований згідно ДСТУ в кількості 149 тон на загальну суму без ПДВ 167625 грн. Крім того, станом на 01 січня 2016 року на складі підприємства рахувався неідентифікований згідно ДСТУ цемент в кількості 101,272 тон на загальну суму 98490,40 грн.

Представник відповідача зауважує, що накладні, податкові накладні на поставку відповідного товару виписуються та реєструються з номенклатурою - цемент, без зазначення конкретної назви товару.

Таким чином, перевіркою встановлено, кількісну невідповідність придбаного та реалізованого цементу, без відповідної ідентифікації згідно ДСТУ, за період 2016- 2018 роки, а саме, за вказаний період платником податків отримано цемент неідентифікований згідно ДСТУ в загальній кількості 149 т. на загальну суму 167625,00 грн, 101,272 т. залишок на 01 січня 2016 року неідентифікованого цементу, а реалізація неідентифікованого цементу становить 8628,2 т.

Зазначає, що як під час придбання товарно-матеріальних цінностей (в тому числі цементу по якому встановлено нестачі) суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то платник податку повинен не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається встановлено факт неможливості їх використання в оподатковуваних операціях, здійснити нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за основною ставкою виходячи з вартості придбання таких товарно-матеріальних цінностей, проте в порушення пункту 198.5 статті 198 пункту 189.1 статті 189 ПК України підприємством занижено податкові зобов`язання у зв`язку з не відображенням умовного продажу на загальну суму 2390726,00 грн.

Стосовно визначення грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб зазначає, що перевіркою встановлено що у податкових розрахунках за 3 кварталі 2016 року, 3 кварталі 2017 року, 1 кварталі 2018 року, 3 кварталі 2018 року підприємством (податковим агентом) не відображено за ознакою доходу «153» дані основних сум поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому та основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку по фізичній особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в результаті чого з недостовірними відомостями (помилками) подані до податкового органу Податкові розрахунки за формою 1 ДФ за 2 квартал 2017 року, 3 квартал 2017року, 4 квартал 2017року, 1 квартал 2018 року, 2 квартал 2018 року, 3 квартал 2018 року, 4 квартал 2018 року.

Також, перевіркою встановлені випадки коли підприємством (податковим агентом) допущено помилки у податкових розрахунках за формою 1ДФ, а саме: податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО за 1,2,3,4, квартал 2017 року та 1,2,3,4, квартал 2018 року по фізичній особі ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 .

У період з листопада 2017 року по червень 2018 року, податковим агентом до доходу у вигляді заробітної плати працівників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 застосовано суму податкової соціальної пільги розраховану з порушенням вищезазначених вимог підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК України (у більшому розмірі), в результаті чого платником (податковим агентом) ненараховано, неутримано та несплачено (неперераховано) податку на доходи фізичних осіб на загальну суму - 2028,78 грн.

Згідно інформації з Центральної бази даних про джерела та суми одержаних доходів фізичними особами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та по фізичній особі ОСОБА_12 , ПП «ЗахідЦемент» занижено базу нарахування ЄВ на загальну суму - 251306,00 грн та не дотримано виконання умови донарахування єдиного внеску до рівня мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

З урахуванням вказаного представник ГУ ДПС у Волинській області просить в задоволенні позову відмовити повністю (арк. спр. 68-78 том 2).

У відповіді на відзив від 30 листопада 2020 року №14/171 позивач додатково повідомляє, що в ході перевірки, перевіряючим було надано пояснення та первинні бухгалтерські документи, які підтверджують наявність однорідних грошових зобов`язань між ПП «Захід-Цемент» та ПП-Ф «ТОРГБУД-СЕРВІС» станом на 2017 рік в розмірі 484865,00 грн за договором поставки №ДГ-43, та з іншої сторони позивач мав заборгованість перед вказаним контрагентом на загальну суму 46980,00 грн. На спростовання висновків викладених в акті перевірки про не понесення витрат на придбання цементу надає суду підписані між позивачем та контрагентами постачальниками цементу акти звірки взаємних розрахунків за різні періоди, а для підтвердження належного бухгалтерського обліку придбаного цементу різних видів, у вказаних заводів виробників - відомості які містяться в бухгалтерському обліку позивача на Рахунку 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками» призначений для узагальнення інформації про розрахунки з покупцями та замовниками за відвантажену продукцію, товари, виконані роботи й послуги». За дебетом рахунку 36 відображається продажна вартість реалізованої продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг (у тому числі на виконання бартерних контрактів), що включає податок на додану вартість, акциз та інші податки, збори (обов`язкові платежі), що підлягають перерахуванню до бюджетів та позабюджетних фондів та включені у вартість реалізації, за кредитом сума платежів, які надійшли на рахунки підприємства в банківських установах, у касу, та інші види розрахунків (арк. спр. 127-130 том 2).

Представник ГУ ДПС у Волинській області у поданому 28 листопада 2019 року запереченні на відповідь просить в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, які є аналогічними доводам викладеним у відзиві на позовну заву (арк. спр. 229-232 том 2).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження (арк. спр. 1 том 1).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року в адміністративній справі за позовом ПП «Захід-Цемент» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення, замінено відповідача Головне управління ДФС у Волинській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Волинській області (арк. спр. 108 том 2).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у даній справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено проводити Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до одержання результатів судової економічної експертизи (арк. спр. 248-250 том 2).

Вказана ухвала залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (арк. спр. 47-50 том 3).

Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року провадження у даній справі поновлено; зобов`язано ПП «Захід-Цемент» надати Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз додаткові документи; провадження у даній справі зупинено до одержання результатів судової економічної експертизи (арк. спр. 83-88 том 3).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року провадження у даній справі поновлено (арк. спр. 120 том том 3).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року ПП «Захід-Цемент» поновлено строк звернення до суду із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3 та відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Волинській області про залишення позовної заяви у вказаній частині позовних вимог без розгляду (арк. спр. 136-138 том 3).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 08 квітня 2021 року (арк. спр. 135 том 3).

В ході судового розгляду справи 08 квітня 2021 року було допитано свідка - інспектора ОСОБА_13 , яка проводила перевірку, на підставі висновків якої винесенні оскаржувані податкові повідомлення рішення та оголошено перерву до 14:00 год. 15 квітня 2021 року (арк. спр.142-143 том 3).

В подальшому розгляд справи було відкладено на 10:00 год 29 квітня 2021 року (арк. спр. 168 том 3).

В судовому засіданні 29 квітня 2021 року представник позивача просить позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових письмових доказах та поясненнях наданих у судовому засіданні.

Представник ГУ ДПС у Волинській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відзив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, а також показання свідка, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності встановив такі обставини.

Відповідно до пунктів 77.1, 77.4 статті 77. пункту 75.1 статті 75 ПК України, плану - графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік та на підставі наказу від 26 квітня 2019 року №1561 ГУ ДФС у Волинській області проведена планова виїзна документальна перевірка ПП "Захід-цемент" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За наслідками проведення вищезазначеної перевірки був складений акт від 24 червня 2019 року №13176/14-03/37645891 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Захід-Цемент» (арк. спр. 33-87 том 1), яким встановлено наступні порушення:

- підпункту 14.1.11. пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 138.1 статті 138 ПК України, статті 1, пункту 2 статті 3, пунктів 1, 2 статті 9, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, пункту 3 розділу III Наказу Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» пунктів 5, 7, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153 пунктів 6, 7, 10, 11 підпункту 15.9 пункту 15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" затвердженого наказом міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за №751/4044 (зі змінами та доповненнями), пунктів 5, 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, п. 15 Положення (стандарт)) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 27516,00 грн, у тому числі за 2017 рік 333,00 грн, за 2018 рік 27183,00 грн;

- пункту 185.1. статті 185. пункту 187.1. статті 187. пункту 188.1. статті 188, пункту 198.5 статті 198 пункту 189.1 статті 189 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2390999,00 грн., в тому числі за квітень 2018 рок 5,00 грн., за травень 2018 року -160,00 грн, за червень 2018 року 108,00 грн., за грудень 2018 року в сумі 2390726,00 грн;

- статті 201 ПК України, а саме: підприємством не здійснено реєстрацію податкових накладних (відсутня реєстрація) на загальну суму 2459402,00 грн., в тому числі за січень 2017 року 68403,00 грн, за квітень 2018 року 5,00 грн, за травень 2018 року 160,00 грн, червень 2018 року -108,00 грн, грудень 2018 року - 2390726,00 грн.

- підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України та підпунктів 3.1., 3.2., 3.3, 3.4, 3.5 пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №111/26556 у результаті чого з недостовірними відомостями (помилками) подані до податкового органу Податкові розрахунки за формою 1 ДФ за 3 квартал 2016 року за 1,2,3,4, квартал 2017 року та 1,2,3,4, квартал 2018 року.

- підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК України у результаті чого платником (податковим агентом) ненараховано, неутримано та несплачено (неперераховано) ПДФО на загальну суму 2028,78 грн, у тому числі за листопад 2017 року у сумі 432,00 грн; за грудень 2017 року у сумі 432,00 грн; за лютий 2018 року у сумі 258,84 грн; за березень 2018 року у сумі 258,84 грн; за квітень 2018 року у сумі 258.84 грн; за травень 2018 року у сумі 258.84 грн; за червень 2018 у сумі 129.42 грн;

- пункту 1 частини першої статті 7 та частини п`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які призвели до заниження бази нарахування єдиного соціального внеску в сумі 286964.58 грн в результаті чого платником своєчасно не нараховано єдиного внеску на загальну суму 63154,86 грн, у тому числі за лютий 2016 року у сумі 623,12 грн; за березень 2016 року у сумі 598,90 грн; за квітень 2016 року у сумі 599,50 грн; за травень 2016 року у сумі 599,50 грн; за червень 2016 року у сумі 598,84 грн; за липень 2016 року у сумі 599,50 грн; за лютий 2017 року у сумі 1578,72 грн; за березень 2017 року у сумі 4194,08 грн; за квітень 2017 року у сумі 5328,40 грн; за травень 2017 року у сумі 4258,32 грн; за червень 2017 року у сумі 3572,80 грн; за липень 2017 року у сумі 3146,00 грн; за серпень 2017 року у сумі 2082,08 грн: за вересень 2017 року у сумі 2211,44 грн; за жовтень 2017 року у сумі 2333,32 грн; за листопад 2017 року у сумі 2176,24 грн; за грудень 2017 року у сумі 2490,40 грн; за січень 2018 року у сумі 322,32 грн; за лютий 2018 року у сумі 3770,58 грн; за березень 2018 року у сумі 3004,32 грн; за квітень 2018 року у сумі 3173,28 грн: за травень 2018 року у сумі 3173,28 грн; за червень 2018 року у сумі 3569,94 грн; за липень 2018 року у сумі 1201,86 грн; за серпень 2018 року у сумі 2493,90 грн; за вересень 2018 року у сумі 2354,22 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесено оскаржувані:

податкове повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року №, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 510,00 грн;

податкове повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 3226,37 грн., в тому числі: за основним платежем 2028,78 грн та штрафна (фінансова) санкція 1197,59 грн;

податкове повідомлення рішення від 08 серпня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 34395,00 грн., в тому числі: за основним платежем 27516,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 6879,00 грн;

податкове повідомлення рішення від 09 серпня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 2988748,75 грн., в тому числі: за основним платежем 2390999,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 597749,75 грн;

податкове повідомлення рішення від 09 серпня 2019 року №, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 1229701,00 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № в сумі 31577,43 грн;

вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3 в сумі 63154,86 (арк. спр. 20-32 том 1).

Податкові повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року №, №, від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року №, № були надіслані підприємству на його юридичну 09 серпня 2019 року (арк. спр. 130 том 3), а рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02 серпня 2019 року № Ю-3 - 06 серпня 2019 року та отримані 27 серпня 2019 року (арк. спр. 85-86 том 2, арк. спр. 127 том 4, арк. спр. 130 том 3).

Не погоджуючись із винесеними рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ю-3 позивач оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом надіслання до Державної фіскальної служби України скарги від 06 вересня 2020 року (арк. спр. 93-95 том том 2, арк. спр. 125 том 4).

Як стверджує представник позивача та не спростованого представником відповідача рішення за результатами розгляду даної скарги ДФС України прийнято не було.

ПП «ЗахідЦемент», не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогою про сплату боргу (недоїмки) звернулося із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Нормами пункту 77.1. ПК України, визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ГУ ДФС у Волинській області проведена планова виїзна документальна перевірка ПП "Захід-цемент", за результатами проведення якої винесено податкові повідомлення - рішення, якими визначено грошові зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, а також по єдиному соціальному внеску.

Зокрема, згідно акту перевірки від 24 червня 2019 року №13176/14-03/37645891 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «Захід-Цемент», встановлено що всього за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року підприємством придбано від контрагентів постачальників ідентифікований цемент та оприбутковано по рахунку 281 «Товари на складі» в кількості 17108.9 т. на загальну суму без ПДВ 22143 441,88 грн. Також перевіркою встановлено, що протягом 2016-2018 років підприємством отримано цемент не ідентифікований згідно ДСТУ в кількості 149 тон на загальну суму без ПДВ 167625,00 грн. Крім того, станом на станом на 01 січня 2016 року на складі підприємства рахувався неідентифікований згідно ДСТУ цемент в кількості 101,272 тон на загальну суму 98490,40 грн. Протягом перевіряємого періоду відповідно до наданнях для перевірки документів підприємством реалізовано неідентифікований цемент згідно ДСТУ в загальній кількості 8628,2т. собівартістю 12196050,08 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено, кількісну невідповідність придбаного та реалізованого цементу, без відповідної ідентифікації згідно ДСТУ, за період 2016-2018 років, а саме за вказаний період платником податків отримано цемент неідентифікований згідно ДСТУ в загальній кількості 149 т. на загальну суму 167625,0 грн, 101,272 т. залишок на 01 січня 2016 року неідентифікованого цементу, а реалізація неідентифікованого цементу становить 8628,2 т. (17109.34т. - придбано ідентифікованого цементу).

З урахуванням зазначеного, контролюючий орган прийшов до висновку про порушення позивачем пункту 185.1. статті 185. пункту 187.1. статті 187. пункту 188.1. статті 188, пункту 198.5 статті 198 пункту 189.1 статті 189 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2390999,00 грн., в тому числі за квітень 2018 рок 5,00 грн., за травень 2018 року -160,00 грн, за червень 2018 року 108,00 грн., за грудень 2018 року в сумі 2390726,00 грн та винесено податкове повідомлення-рішення від 09 серпня 2019 року № .

Судом установлено, що ПП «ЗахідЦемент» 12 квітня 2011 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 05 жовтня 1995 року взято на облік платник податків та здійснює наступні види діяльності код КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Як убачається із акту перевірки від 24 червня 2019 року №13176/14-03/37645891 та додатку 2 до акту перевірки «Довідка про загальну інформацію щодо платника та його види діяльності» ПП «Захід-цемент» зареєстровано виконавчим комітетом Луцької міської ради 12 квітня 2011 року та взято на податковий облік в органах державної податкової служби 11 серпня 2010 року №28730. У періоді, який перевірявся, позивач був платником: податку на прибуток; податку на додану вартість; податку з доходів фізичних осіб; військового збору; єдиного соціального внеску.

Відповідно до Свідоцтв про реєстрацію платника податку на додану вартість від 08 квітня 2015 року №200215199 ПП «Захід-цемент» було зареєстрований платником ПДВ з 13 серпня 2013 року по дату підписання акту перевірки.

У періоді, що перевіряється позивач використовував у господарській діяльності власні та орендовані основні засоби, зокрема, офісне приміщення, площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , столярний цех /Літера Н-1/, загальною площею 1593,5 кв.м., пилорама цегляна з сушилами №1, №2 /Літера 0-1/, загальною площею 355, 4 кв.м., транспортні засоби КАМАЗ, з номерним знаком НОМЕР_1 , ЗІЛ, з номерним знаком НОМЕР_2 , причіп з номерним знаком НОМЕР_3 , МАЗ з номерним знаком НОМЕР_4 , напівпричіп з номерним знаком НОМЕР_5 тощо (арк. спр. 35, 95-96 том 1).

Поставки цементу для позивача здійснювалися від заводів виробників товару (цемент) згідно укладених договорів та необхідними для маркування, пакування, транспортування документами. Цей факт підтверджено показами свідка у судовому засіданні та не оспорюється представниками сторін.

Зокрема, договору поставки від 06 січня 2017 року №060117, укладеного між ПП «Західноукраїнська торгова компанія» (продавець) та ПП «Захід-Цемент» (покупець). Предметом поставки є товар в кількості та асортименті відповідно до замовлення покупця (пункту 1.1 договору). Згідно пункту 2.1 договору товар за цим договором поставляється продавцем партіями в кількості та асортименті згідно видаткових накладних та відповідно до письмових замовлень, погоджених продавцем автомобільним або залізничним транспортом (арк. спр. 248-250 том 1, 16, 19-30 том 2).

Окрім того, відповідно до пункту 1.1, укладеного між ПАТ «Миколаївцемент» (продавець) та ПП «Захід-Цемент» (покупець) договору поставки цементу від 24 березня 2017 року №МИК_ДМ_17_171, продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити цемент та послуги у кількості, асортименті, терміни і за ціною відповідно до умов даного договору, а також специфікації та додатків, додаткових угод, які є невід`ємною частиною даного договору (арк. спр. 1-13 том 2).

Також між ПАТ «Івано-Франківськцемент» (продавець) та ПП «Захід- Цемент» (покупець) було укладено договір від 17 січня 2017 року №45/10-17 ВН про продаж продукції. Предметом постачання згідно пункту 1.2 вказаного договору є наступний товар: цеент, азбестоцементні та водокнистоцементні вироби, гіпсову в`яжуче, сухі будівельні суміжі в асортименті (арк. спр. 14-15 том 2).

Факт придбання позивачем класифікованого цементу від заводів виробників, у тому числі насипом, та послуг з перевезення такого цементу залізницею підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (арк. спр. 140-240 том 1).

Окрім того, суд враховує, що згідно висновку експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судовоекономічної експертизи від 24 грудня 2020 року №8192 за результатами узагальнення проведеного дослідження, вказана інспектором у акті перевірки нестача цементу у кількості 8 377,594 т. загальною вартістю 11 929 934,68 грн станом на 31 грудня 2018 року документально не підтверджується (арк. спр. 93-110 том 3).

Актом перевірки також встановлено, що відповідно актів на списання з балансу пошкоджених товарно-матеріальних цінностей від 24 грудня 2018 року на суму 2502,95 грн, від 28 грудня 2018 на суму 21190,49 грн прийнято рішення про списання ТМЦ в асортименті цемент, паперові мішки, у зв`язку з пошкодженням та втратою товарного вигляду на загальну суму 23693,44 грн.

Згідно з пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів», придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пункті 189.9 статті 189 ПК України).

З метою застосування пункту 198.5 статті 198 ПК України податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Враховуючи викладене, контролюючий орган прийшов до висновків, що оскільки платником ПДВ здійснюється операція зі списання товарно-матеріальних цінностей (в тому числі зіпсованих), то вони починають використовуватись в операціях, що не є господарською діяльністю такого платника податку. Так як під час придбання товарно-матеріальних цінностей (в тому числі цементу по якому встановлено нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей) суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то платник податку повинен не пізніше останнього звітного (податкового) періоду, в якому відбувається встановлено факт неможливості їх використання в оподатковуваних операціях, здійснити нарахування податкових зобов`язань за основною ставкою виходячи з вартості придбання таких товарно- матеріальних цінностей (в тому числі зіпсованих).

Враховуючи вищевикладене встановлено порушення пункту 198.5 статті 198 пункту 189.1 статті 189 ПК України підприємством занижено податкові зобов`язання у зв`язку з не відображенням умовного продажу за грудень 2018 року в сумі 2390726,00 грн.

Суд зазначає, що винесення податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі накладних, у зв`язку із тим, що платником не були зареєстровані податкові накладні на зазначену суму умовних податкових зобов`язань з ПДВ у грудні місяці 2018 року відбулося на підставі тих же висновків перевірки в частині нестачі цементу.

Окрім того, у висновку експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово економічної експертиз від 24 грудня 2020 року №8192 встановлено, що втрати підприємства у межах норм природного збутку включають до складу інших операційних витрат (п. 20 П(С)БО 16). Відображають втрати ТМЦ (товарно-матеріальні цінності) за дебетом субрахунку 947 «Нестачі і втрати від псування цінностей» у кореспонденції з кредитом рахунків обліку запасів.

Таким чином, природні втрати підприємства, які виникли при фасуванні та зберіганні цементу, в процесі здійснення основної діяльності суб`єктом господарювання відбуваються у межах господарської діяльності.

З врахуванням вищенаведеного, заниження підприємством за грудень 2018 року податку на додану вартість в сумі - 500,59 грн документально не підтверджується.

Стосовно висновків акту перевірки про те, що в 2 кварталі 2018 року ПП «Захід-Цемент» реалізувало маркований цемент по ціні, яка нижча придбання, суд враховує висновки судового експерта, який зазначив, що в акті перевірки відсутні посилання на документи бухгалтерського обліку ПП «Захід-Цемент», в результаті співставлення з якими перевіркою встановлено реалізацію маркованого цементу по ціні, яка нижча придбання, у зв`язку із чим не надається можливості документально підтвердити зазначене в акті заниження податку на додану вартість за квітень 2018 року - на 5,00 грн, за травень 2018 року - на 160,00 грн, за червень 2018 року - на 108 грн.

Узагальнюючі результати проведення дослідження, в об`ємі наданих документів, зазначене в акті перевірки №13176/14-03/37645891 від 24 червня 2019 року заниження податку на додану вартість усього на суму 2 390 999 грн., із яких: за квітень 2018 року - на 5 грн., за травень 2018 року - на 160 грн., за червень 2018 року - на 108 грн., не надається можливості документально підтвердити за грудень 2018 року - на 2 390 726 грн., з яких: 500,59 грн., документально не підтверджується; 4238,10 грн., не надається можливості документально підтвердити; 2 385986,94 грн., документально не підтверджується.

Як убачається із матеріалів справи за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ПП «Захід-цемент» задекларовано податок на прибуток у сумі 91683,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з ПП «Захід-цемент» встановлено його заниження всього у сумі 27516 грн, у тому числі за 2017 рік 333,00 грн., за 2018 27183,00 грн, у зв`язку із чим винесено оскаржуване податкове повідомлення рішення від 08 серпня 2019 року №.

Зокрема, відповідно до акту перевірки перевіркою повноти визначення задекларованих показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків)» встановлено їх заниження на загальну суму 81517,00 грн, в тому числі за 2018 рік 81517,00 грн.

Як підставу для формування таких висновків працівник податкового органу зазначає про не включення до складу інших доходів безнадійної кредиторської заборгованості на загальну суму 81517 грн., строк позовної давності за якою минув. Тоді як згідно даних документів бухгалтерского обліку ПП «Захід-Цемент» «Журнал-ордер і Відомість по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 документально підтверджується відображення підприємством кредиторської заборгованості в сумі 81517,20 грн.

Згідно пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.2. статті 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пункту 134.1. статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Визначення безнадійної або простроченої кредиторської заборгованості Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку відсутнє.

Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає зокрема одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, яка не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб); ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Отже, безнадійна заборгованість, у тому числі кредиторська, це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності (підпункт а), прострочена понад 180 днів заборгованість (підпункт ґ), заборгованість, стягнення якої неможливо у зв`язку з дією форс-мажорних обставин (підпункт ж), або заборгованість банкрутів та СГ, припинених як юридичні особи (підпункт з).

Зобов`язання, згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями) - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Пунктом 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.99 за №860/4153, визначено, «що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.»

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за №85/4306, яким врегульовано методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності, в частині пункту 5 П(С)БО №11, зазначено: якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.»

Вищенаведеним Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» передбачено наступне: з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; 11. Поточні зобов`язання включають: кредиторську заборгованість за товари, роботи, послуги;

Відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.»

Разом з тим, правові підстави припинення зобов`язання визначені Цивільним кодексом України

Як установлено судом відповідно до акту звірки взаєморозрахунків позивача з ПП-ФІРМА «ТОРГБУД- СЕРВІС» (ЄДРПОУ - 32785198) за договором поставки №ДГ-43 підтверджено наявність заборгованості ПП-Ф «ТОРГБУД-СЕРВІС» перед ПП «Захід-Цемент» станом на 2017 рік в розмірі 484865,00 грн (арк. спр. 45 том 2). З іншої сторони позивач мав заборгованість перед вказаним контрагентом на загальну суму 46980,00 грн.

Відповідно до статті 601 ЦК України сторона має право погасити свій борг, припинити своє зобов`язання за договором, якщо кредитор, у свою чергу, є боржником цієї сторони за іншим договором зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог (цесія). Це усуває необхідність зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також пов`язані з цим витрати.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, висновки контролюючого органу про те, що така заборгованість є заборгованістю та підлягає списанню в бухгалтерському обліку оскільки минув строк позовної давності, є необґрунтованими.

Також згідно даних бухгалтерського проведення Д-т 92 «Адміністративні витрати» - К-т 79 «Фінансові результати» за 2018 рік відображено 198419,26 грн. Д-т 93 «Витрати на збут» - К-т 79 «Фінансові результати» за 2018 рік відображено 764493,85 грн. Д-т 94 «Інші витрати операційної діяльності» - К-т 79 «Фінансові результати» за 2018 року відображено 113059.57 грн. Д-т 91 «Загальновиробничі витрати» - К-т 79 «Фінансові результати» за 2018 року відображено 546573,83 грн. (в тому числі відображено в рядку 2050 звіту - 275538,22 грн., в рядку 2180 звіту - 271035.,61 грн) підприємством враховано 1419600 грн., які відображено при складанні декларації з податку на прибуток та у рядку 2180 звіту «Інші операційні витрати», що призвело до завищення на 69500 грн. витрат.

Суд враховує висновків експерта, відповідно до яких доводи контролюючого органу про задекларовані у рядку 02 декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показники за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у загальній сумі 511 200 грн. щодо їх заниження на загальну суму 151017,00 грн.: в сумі - 81517,2 грн. документально та нормативно підтвердити не надається можливості в сумі 69500,00 грн за 2018 рік у сторону завищення витрат документально та нормативно не обґрунтовано.

Окрім того, як убачається з акту №13176/14-03/37645891, дане порушення не вплинуло на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість (арк. спр. 40 том 1).

Стосовно висновків контролюючого органу про порушення пункту 138.1 статті 138 ПК України, а саме 1.1.1 додатку РІ до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств різниці, що збільшують фінансовий результат - сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до положення (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності не задекларовано в розмірі 1852,00 грн. за 2017 рік, суд зауважує, що відповідачем не взято до уваги те, що з вказаної суми позивачем оплачено прибуток в сумі 350,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 01 червня 2018 року №766 (арк. спр. 247 том 1).

За наведених вище обставин, суд уважає, що відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не спростовано доводи адміністративного позову та не доведено правомірності прийнятих податкових повідомлень рішень від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року № та №.

Вирішуючи питання щодо правомірності рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-3, суд виходить із наступного.

У судовому засіданні представник позивача доводила та підтвердила письмовими доказами, що рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 серпня 2019 року № Ю-3 були надіслані підприємству на його юридичну адресу 06 серпня 2019 року та отримані 27 серпня 2019 року (арк. спр. 85-86 том 2, арк. спр. 127 том 4).

Не погоджуючись із вказаним рішенням та вимогою позивач оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом надіслання до Державної фіскальної служби України скарги від 06 вересня 2020 року (арк. спр. 93-95 том том 2, арк. спр. 125 том 4).

В подальшому, ПП «Захід-Цемент» було скеровано до ДФС запит від 01 жовтня 2019 року про надання інформації щодо стану розгляду скарги від 06 вересня 2019 року. Згідно відомостей офіційного сайту Укрпошти вказаний лист отримано контролюючим органом 07 жовтня 2019 року (арк. спр. том 96-97 том 2).

Представник позивача звертала увагу суду, що станом на дату слухання адміністративної справи відповіді на скаргу ПП «Захід-Цемент» від 06 серпня 2019 року та лист від 01 жовтня 2019 року центральним органом надано не було.

Суд зауважує, що представником відповідача письмових доказів на підтвердження прийняття за наслідками розгляду скарги позивача рішення та надіслання такого рішення платнику податків не надано та протилежного суду не доведено, натомість наявною в матеріалах справи квитанцією від 06 вересня 2019 року підтверджується факт надіслання до ДФС скарги від 06 вересня 2020 року на рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 серпня 2019 року №Ю-3 (арк. спр. 125 том 4).

Суд наголошує, що дата надіслання такої скарги до ДФС 06 вересня 2019 року, збігається із датою подання копії скарги до ГУ ДФС у Волинській області, що підтверджується вхідним штемпелем відповідача (арк. спр. 93 том 2).

Пунктом 56.8 статті 56 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Згідно з пунктом 56.9 статті 56 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Наведене вище дає підстави суду для висновку, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) строку розгляду скарги платника податків, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

Такий самий правовий наслідок настає в разі, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків розгляду скарги не було надіслано платнику податків до спливу двадцятиденного строку для розгляду скарги в процедурі адміністративного оскарження.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №826/500/15, від 10 жовтня 2019 року по справі № 826/4049/14, від 10 лютого 2020 року по справі №200/9042/19-а, від 10 травня 2020 року по справі 820/6164/16.

Відтак, з наведених вище підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та визнання протиправними та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 серпня 2019 року №Ю-3.

Вирішуючи позовні вимоги в частині правомірності податкових повідомлень рішень від 02 серпня 2019 року № та № суд виходить із наступного.

Перевіркою дотримання встановленого порядку заповнення Податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено порушення вимог підпункту б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та підпунктів 3.1., 3.2., 3.3, 3.4, 3.5 пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №111/26556

Так, перевіркою встановлено що у податкових розрахунках за 3 квартал 2016 року, 3 квартал 2017 року, 1 квартал 2018 року, 3 квартал 2018 року підприємством (податковим агентом) не відображено за ознакою доходу «153» дані основних сум поворотної фінансової допомоги, наданої фізичній особі ОСОБА_2 ( НОМЕР_6 ) та ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) згідно рішення засновника.

В результаті чого з недостовірними відомостями (помилками) подані до податкового органу податкові розрахунки за формою 1 ДФ за 2 кв 2017 року, 3 кв 2017 року, 4 кв 2017 року, 1 кв 2018 року, 2 кв 2018 року, 3 кв 2018 року, 4 кв 2018 року.

Також, перевіркою встановлені випадки коли підприємством (податковим агентом) допущено помилки у податкових розрахунках за формою 1ДФ, а саме: податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО 1,2,3,4, квартал 2017 року та 1,2,3,4, квартал 2018 року по фізичній особі ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

З урахуванням встановлених порушень та на підставі пункту 119.2 статті 119 ПК України ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року №, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 510,00 грн.

У поданій позовній заяві позивач вказує на протиправність вказаного податкового рішення з огляду на те, що у додатку №6 до Акта перевірки, наведено недостовірні відомості, зокрема відображено відомості про договір фінансової допомоги між ОСОБА_1 та ПП «Захід Цемент» датований 12 березня 2018 роком, який в дійсності не укладався, а відтак кошти засновникам не надавались і підприємством не повертались.

Поряд з цим, суд зауважує, що податкове повідомлення - рішення від 02 серпня 2019 року № винесено по факту порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків, яке у даному випадку мало декілька епізодів, однак штрафні санкції за такі порушення застосовані у сталому розмірі, а не за кожне правопорушення вчинене окремо.

Таким чином, навіть з урахуванням доводів позивача про неукладення між ОСОБА_1 та ПП «Захід Цемент» договору фінансової допомоги від 12 березня 2018 року, це не спростовує факт вчинення інших порушень, зокрема не відображення за ознакою доходу «153» даних основних сум поворотної фінансової допомоги, наданої фізичній особі ОСОБА_2 , а також помилки у податкових розрахунках за формою 1ДФ, а саме: податковий номер фізичної особи недійсний або серія та номер паспорта відсутні в окремому реєстрі ДРФО 1,2,3,4, квартал 2017 року та 1,2,3,4, квартал 2018 року по фізичній особі ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_4 .

З урахуванням зазначеного, на думку суду позивачем не спростовано факту вчинення порушення, передбаченого пунктом 119.2 статті 119 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме: подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а, відтак, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року № винесене відповідачем правомірно.

Перевіркою правомірності надання платникам податку податкової соціальної пільги, розміру та порядку її застосування, відображено наступне.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК України, будь-який платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року гривень (у 2016 році - 689,00 грн, у 2017 році - 800,00 грн, у 2018 році - 881,00 грн).

Згідно з абзацом першим підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 ПК України податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень (у 2016 році - 1930,00 грн., у 2017 році - 2240,00 грн, у 2018 році - 2470,00 грн).

Отже, податкова соціальна пільга у 2017 році дорівнювала - 800,00 грн., у 2018 році - 881,00 грн. відповідно.

Так, перевіркою встановлено, що у період з листопада 2017 року по червень 2018 року, податковим агентом до доходу у вигляді заробітної плати працівників ОСОБА_5 ( НОМЕР_8 ); ОСОБА_6 ( НОМЕР_9 ); ОСОБА_7 ( НОМЕР_10 ) застосовано суму ПСП розраховану з порушенням вищезазначених вимог підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПК України(у більшому розмірі). У результаті чого платником (податковим агентом) ненараховано, неутримано та несплачено (неперераховано) ПДФО на загальну суму 2028,78 грн, у тому числі за листопад 2017 року у сумі 432,00 грн; за грудень 2017 року у сумі 432,00 грн; за лютий 2018 року у сумі 258,84 грн; за березень 2018 року у сумі 258,84 грн; за квітень 2018 року у сумі 258.84 грн; за травень 2018 року у сумі 258.84 грн; за червень 2018 у сумі 129.42 грн, у зв`язку із чим ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 3226,37 грн., в тому числі: за основним платежем 2028,78 грн та штрафна (фінансова) санкція 1197,59 грн;

Суд зауважує, що подана позовна заява не мітить обґрунтувань протиправності вказаного податкового повідомлення рішення та в ході судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів в спростування виявлених контролюючим органом порушень, а тому суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення від 02 серпня 2019 року № винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, отже позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягає.

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частини друга статті 77 КАС України). У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також вимог статті 77 КАС України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про кількісну невідповідність придбаного та реалізованого цементу та реалізацію неідентифікованого цементу, а як наслідкок висновків про заниження позивачем податку на додану вартість.

З наведених підстав та з урахуванням принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, а також беручи до уваги достовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку на підставі усіх належним чином оформлених документів, що презюмується податковим законодавством (належні, допустимі і достатні докази на спростування первинних документів відповідач не надав), суд вважає, що податкові повідомлення - рішення від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року № та №, є необґрунтованими, відповідач не дотримався необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача як платника податків і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, а тому вонни підлягають скасуванню як протиправні.

Відтак, згідно встановлених у судовому засіданні обставин справи, аналізу норм чинного законодавства, наданих письмових доказів, з урахуванням висновку експерта та виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Волинській області від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року № та №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-3, в задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.

Згідно платіжного доручення від 18 жовтня 2019 року за подання адміністративного позову у даній справі позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 19360,00 грн (арк. спр. 2 том 1).

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить1921,00 грн.

Відтак, за подання даного адміністративного позову майнового характеру слід було сплатити судовий збір в сумі 19210,00 грн (10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь ПП «Захід-Цемент» необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судовий збір в сумі 19193,50 грн (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яності три гривні п`ятдесят копійок) пропорційно до задоволених позовних вимог.

Надмірно сплачена сума судового збору може бути повернута позивачу в порядку, встановленому статтею 7 Закону України Про судовий збір.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Захід-Цемент» (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, 12, ідентифікаційний код юридичної особи 37645891) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 08 серпня 2019 року №, від 09 серпня 2019 року № та №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-3.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Захід-Цемент» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 19193,50 грн (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яності три гривні п`ятдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2021 року.