Справа № 620/6361/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6361/20
судді Шостого апеляційного адміністративного суду Парінова А.Б.
у справі № 620/6361/20
12 травня 2021 року м. Київ
Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючий суддя Грибан І.О., судді: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б. розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , обґрунтовано, зокрема тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні протиправно застосував Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII та змінив визначений судами раніше встановлений розмір відсоткового значення з 90% на 62%.
За результатом розгляду вказаної справи, більшість суддів, що входить до складу судової колегії, визнала помилковим посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.
З такою позицією суддів я не погоджуюсь, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2017 по справі №750/1406/17, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017, зокрема, зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 11 місяців), нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з дня звернення до Пенсійного фонду, а саме з 20.09.2016 року, а також провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
Після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII (яка була застосована більшістю суддів, що входять до складу судової колегії при вирішенні даної справи) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Водночас, вважаю, що вказана норма визначає розмір щомісячного довічного грошового утримання, який виплачується судді у відставці при призначенні.
При цьому, призначення та перерахунок щомісячного утримання є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення розміру щомісячного довічного утримання. Відтак, при перерахунку довічного утримання має застосовуватись норма, що визначає розмір довічного утримання у відсотках, яка діяла на момент призначення такого (утримання).
Крім того, статтею 22 Конституції України гарантовано, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Отже, з наведеного слідує, що при перерахунку щомісячного довічного утримання судді змінною величиною є лише розмір грошового утримання/складових суддівської винагороди, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Оспорюване зменшення розміру довічного грошового утримання позивача суперечить також практиці Європейського Суду з прав людини, яка згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, відповідно до якої, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (справа «Пічкур проти України», «Стек та інші проти Сполученого Королівства»).
Разом з цим, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання судді, яке обчислювалося при його призначенні не підлягають зменшенню без згоди особи, якій його було призначено.
З урахуванням викладеного, вважаю, що дії відповідача щодо зменшення розміру відсоткового значення призначеного довічного грошового утримання не передбачені законом та носять дискримінаційний характер по відношенню до позивача.
Призначивши, а після цього зменшивши відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні, відповідач перевищив свої повноваження, свавільно скасував набутий позивачем рівень матеріального забезпечення у відставці, порушив легітимні очікування позивача на її отримання та принцип правової визначеності. Тим самим, відповідач порушив ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно, на моє переконання, доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суддя А.Б. Парінов