Справа № 160/6463/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 травня 2021 року Справа № 160/6463/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ КБ "ПриватБанк";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ КБ ПриватБанк.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року адміністративний позов залишено без руху. Надано позивачу термін - п`ять робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 908,00 грн.

11.05.2021 року представник позивача надав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому просив звільнити позивача від сплати судового збору у зв`язку з доходами, які нижче від 5% розміру доходу за рік. Клопотання обґрунтовано тим, що позивач не має доходу на території України, що підтверджується довідкою з органу державної податкової служби України № 62667 від 24.02.2021р. про суми виплачених доходів та утриманих податків у позивача - ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року станом на 22.02.2021р. відсутні доходи та зазначає, що згідно довідки з Інституту національного страхування по стягненню внесків ОСОБА_2 не працює та отримує в Ізраїлі лише соціальні виплати.

Зазначає, що пенсія не є доходом, а є одним з видів соціальних виплат відповідно до ст. 46 Конституції України та вказує, що не буде сплачувати судовий збір.

Суд, вивчивши доводи представника позивача, зазначені ним у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, письмові докази, подані на підтвердження заявлених тверджень, а також проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно абз. 4 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік з 01.01.2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270,00 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання, зокрема, фізичною особою, до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на момент звернення до суду така становить 908, 00 грн.

При цьому, суд, вивчивши доводи представника позивача, зазначає, що його клопотання щодо звільнення судового збору є необґрунтованим, а його посилання на положення ст. 133 КАС України та ст. 8 Закону України є безпідставними.

Так, відповідно до статті 8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, положення статті 8 Закону №3674-VI визначають право суду щодо звільнення сплати судового збору за подання адміністративного позову за умови врахування, зокрема, майнового стану позивача та предмету позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Водночас, приписами ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право (а не обов`язок) суду щодо відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору.

Сплата ж судового збору за подання адміністративного позову, в силу положень ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з позовом.

Крім того, ухвалою суду від 28.04.2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 про звільнення позивача від сплати судового збору відмовлено, оскільки, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обставин того, що майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану ним позовну заяву у встановленому законом порядку.

Разом з тим, 11.05.2021 року представник позивача надав суду аналогічне клопотання про звільнення від сплати судового збору та повторно довідку з органу державної податкової служби України № 62667 від 24.02.2021р. про суми виплачених доходів та утриманих податків у позивача - ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ), за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року станом на 22.02.2021р. та довідку з Інституту національного страхування по стягненню внесків.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачу в ухвалі суду від 28.04.2021 року було роз`яснено, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Також, суд зазначає, що ст. 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі, право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру. Окрім того, невмотивоване звільнення від сплати судового збору, утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації № В (81) 7 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, ухваленій 14 травня 1981 року: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору, та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, установлено статтею 8 Закону, про що зазначено судом вище. Однак, судом було встановлено, що позивач не навів умов відповідно до ст. 8 Закону України Про судовий збір, які б свідчили про наявність у суду правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши вказану заяву, суд приходить до висновку, що вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 28.04.2021 року позивачем не виконано. Позивачем не було надано доказів сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, станом на 14.05.2021 року позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху від 28.04.2021 року.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 132, 133, 248, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення позивача від сплати судового збору - відмовити.

Адміністративний позов - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник