Справа № 420/3652/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3652/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа без самосійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватне підприємство «ПІВДЕНЬДОРТЕХ», про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 27 квітня 2020 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до управління Укртрансбезпеки в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.02.2020 р. №185119, №185123, №185112, №185109 та №185102, винесені управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області.

Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

08 травня 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в.о. начальника управління Укртрансбезпеки в Одеській області 03 лютого 2020 року винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу з ТОВ «СПМК-17» за порушення, що передбачене ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає винесені постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що його не було повідомлено належним чином про розгляд справи; позивач не є перевізником, оскільки транспортні засоби передані у користування іншій особі на підставі договору оренди транспортних засобів, а відтак до нього не застосовуються адміністративно-господарські штрафи; у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється, але представники відповідача цього не зробили; неможливо встановити наявність порушення та факт перевищення вагових параметрів, оскільки відповідачем не надано жодного документа на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, довідку про здійснення габаритно-вагового контролю та відсутній акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд; відповідачем не надано свідоцтва про перевірку ваг чи свідоцтва про їх державну метрологічну атестацію, відповідно достовірність вимірювань підлягають сумніву; відсутня методика виконання вимірювань транспортних засобів з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Ухвалою суду від 17 червня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи №420/3652/20 в порядку загального позовного провадження відмовлено.

17 червня 2020 року ухвалою суду витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» належним чином засвідчені копії доказів на підтвердження перевезення транспортними засобами з державними номерними знаками: НОМЕР_1 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_6 13.12.2019 року, 16.12.2019 року, 18.12.2019 року та 20.12.2019 року вантажу «щебінь».

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року визначено розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» до управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов проводити за правилами загального позовного провадження.

09 вересня 2020 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самосійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватне підприємство «ПІВДЕНЬДОРТЕХ».

Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача (вх. № ЕП/13968/20).

09 вересня 2020 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання.

05 жовтня 2020 року управління Укртрансбезпеки в Одеській області надало до суду відзив на позовну заяву (вх.№40946/20), у якому заперечує проти позовних вимог, вказує, що розрахунок плати за проїзд позивачем не оскаржується, будь-яких документів щодо вибуття автомобілів із власності (користування) позивача під час перевірки надано не було; наголошує на невідповідність договорів оренди транспортних засобів діючому законодавству, вказує, що зазначені договори є неукладеними; звертає увагу суду на відсутність тимчасового реєстраційного талону на автомобілі. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі №420/3652/20 для отримання додаткових доказів відмовлено.

05 жовтня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/3652/20 до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача задоволено та зупинено провадження по справі.

11 березня 2021 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

До суду 15 березня 2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» надала письмові пояснення (вх.№ЕП/6507/21), у яких зазначила, що орендує у позивача транспортні засоби на підставі укладених договорів оренди транспортних засобів та механізмів від 02.12.2019 №02/20-О8618, №02/20-О/2302, №02/20-О/1960, тому автомобілі та напівпричепи за реєстраційними номерами: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 використовувались ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» у своїй діяльності, у тому числі 13.12.2019, 16.12.2019, 18.12.2019, 20.12.2019.

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року клопотання представника управління Укртрансбезпеки в Одеській області про заміну відповідача задоволено. Замінено відповідача управління Укртрансбезпеки в Одеській області на правонаступника Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки. Розпочато спочатку розгляд справи №420/3652/20 за правилами загального позовного провадження.

13 квітня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/3476/20 до судового розгляду по суті.

27 квітня 2021 року, у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, враховуючи заявами представників позивача та відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати дану справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивом на позов відповідача, письмовими поясненнями третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом,

- транспортного засобу MERСEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп (напівпричіп) SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ТОВ «СПМК-17», про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 20.12.2019 року №040659 (а.с.128);

- транспортного засобу MERСEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; причіп (напівпричіп) SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ТОВ «СПМК-17», про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 16.12.2019 року №040628 (а.с.130);

- транспортного засобу MERСEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп (напівпричіп) SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «СПМК-17», про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 18.12.2019 року №040641 (а.с.132);

- транспортного засобу MERСEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; причіп (напівпричіп) SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належить ТОВ «СПМК-17», про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 20.12.2019 року №040639 (а.с.134);

- транспортного засобу MERСEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіп (напівпричіп) SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «СПМК-17», про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.12.2019 року №040612 (а.с.136).

На підставі зазначених актів Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом:

- №198597 від 18.12.2019 (а.с.27), на підставі якого прийнято постанову №185112 від 03.02.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн (а.с.34);

- №198599 від 18.12.2019 (а.с.28), на підставі якого прийнято постанову №185109 від 03.02.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн (а.с.33);

- №198493 від 16.12.2019 (а.с.29), на підставі якого прийнято постанову №185123 від 03.02.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн (а.с.35);

- №198358 від 13.12.2019 (а.с.30), на підставі якого прийнято постанову №185102 від 03.02.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн (а.с.32);

- №198595 від 20.12.2019 (а.с.31), на підставі якого прийнято постанову №185119 від 03.02.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн (а.с.36).

Вважаючи наведені постанови протиправними позивач звернувся до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух», відповідно до частини 2 статті 29 якого, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567), згідно з пунктами 3, 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється:

- наявність визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 16 Порядку №1567 передбачена можливість під час рейдової перевірки здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.20-22 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У розумінні Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку № 879).

За змістом пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до п. 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно з п.21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 26 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м., за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Так, посилання позивача на специфіку вантажу і що за рахунок саме його пересипання мало місце перевищення встановлено допустимого осьового навантаження суд оцінює критично та зазначає, що це не виключає відповідальності перевізника за виявлені порушення.

Пунктом 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, згідно чинного законодавства жодним вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.36; 12.1; 12.5) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

Поряд з цим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неналежного проведення габаритно-вагового контролю, зокрема, за відсутності спеціально визначеної методики, адже відсутність такої методики не позбавляє спеціально уповноважені органи проводити такий контроль, а посилання апелянта на висновки викладені в постановах Верховного Суду у справі № 816/2329/13-а від 12.04.2018 року, у справі №826/442/13-а від 16.01.2018 року та у справі № 821/597/17 від 12.06.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки предмет спору у цих справах не є ідентичним, а матеріально-правові вимоги позивача до відповідача не є тотожними.

Суд зазначає, що, дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Проте, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу. Крім того, позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування п.19 Порядку №879 Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

У свою чергу, суд зазначає, що відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, та обов`язку по внесенню плати за це.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №819/1381/16.

Позивач у позові посилається на той факт, що якщо б позивачем дійсно було перевищено вагові параметри, то йому було б запропоновано привести габаритно-вагові параметри у відповідність з установленими нормативами та пройти повторний габаритно-ваговий контроль, і лише після цього транспортний засіб продовжив би свій рух, проте таких дій з боку працівників відповідача не вчинено, що свідчить про відсутність порушень чинного законодавства України.

З приводу вищевказаних посилань позивача, суд зазначає, що відповідно до пункту 22 Порядку 879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбаченого статтею 132-1 (порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами) цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Суд зауважує, що з огляду на зазначене вище, у відповідача відсутні повноваження щодо заборони руху великовагового транспортного засобу.

Крім того, така бездіяльність відповідача не оскаржується позивачем, зазначені обставини не знаходяться в причинному зв`язку з результатами габаритно-вагового контролю та встановленим перевищенням вагових параметрів.

Щодо доводів позивача, що відповідачем не надано свідоцтва про перевірку ваг чи свідоцтва про їх державну атестацію, чим унеможливило перевірку відповідності стану вимірювального та зважувального обладнання суд зазначає, що пункти 12, 13 Порядку №879 не встановлюють обов`язку для посадових осіб Укртрансбезпеки надавати водієві протокол, свідоцтво про метрологічну атестацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг вимогам технічної документації виробника саме у режимі зважування у русі, повідомляти назву вагового комплексу, на якому здійснювався габаритно-ваговий контроль. Також законодавчо не встановлено вимоги щодо зазначення в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунку плати за проїзд характеристик вимірювального зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю. При цьому, водій, під час проведення зважування транспортного засобу, не позбавлений права отримати для ознайомлення відповідні документи про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повірку та пересвідчитись у їх відповідності нормам чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає наступне.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи (ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

У розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Позивач, заперечуючи правильність визначення відповідачем автомобільного перевізника під час здійснення перевезення вантажу, надав до суду копії договорів оренди транспортних засобів укладених ТОВ «СПМК-17» (орендодавець) з ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» (орендар) від 02.12.2019 року №02/20-О/1960 (а.с.11-13), від 02.12.2019 року №02/20-О/2302 (а.с.15-17), від 02.12.2019 №02/20-О/8618 (а.с.19-21) та акти приймання-передачі транспортних засобів від 02.12.2019 року (а.с.14, 18, 22).

З аналізу змісту вищевказаних договорів та актів слідує, що ТОВ «СПМК-17» передало в оренду до 01.01.2020 року ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» транспортні засоби, стосовно яких була здійснена перевірка та складені вищезазначені акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Третьою особою ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» до суду було надано письмові пояснення про те, що ним дійсно взято в оренду зазначені транспортні засоби та надано копії товарно-транспортних накладних від 07.12.2019 року №93 (а.с.212 зворот-213), від 17.12.2019 року №87 (а.с.213 зворот 214), від 13.12.2019 року №75 (а.с.214 зворот 215), від 13.12.2019 №73 (а.с.215 зворот - 216), від 19.12.2019 №103 (а.с.216 зворот 217) на підтвердження того, що саме ПП «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» здійснювалось перевезення вантажів, використовуючи при цьому належні позивачу транспортні засоби, щодо яких Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та складено акти №198597 від 18.12.2019 (а.с.27), №198599 від 18.12.2019 (а.с.28), №198493 від 16.12.2019 (а.с.29), №198358 від 13.12.2019 (а.с.30), №198595 від 20.12.2019 (а.с.31), на підставі яких у свою чергу управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області прийнято оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.02.2020 року №185112, №185109, №185123, №185102, №185119.

При цьому, відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що саме ТОВ «СПМК-17» здійснювало перевезення вантажів транспортними засобами з державними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , щодо яких здійснено перевірки 13.12.2019, 16.12.2019, 18.12.2019, 20.12.2019, за результатами яких прийнято оскаржувані постанови.

Суд зазначає, що Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України № 363 від 14.10.1997, зареєстровані в Міністерстві юстиції України за № 128/2568 від 20.02.1998, визначають товарно-транспортну накладну обов`язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільнім транспортом.

Відповідно до пунктів 11.3-11.5 зазначених правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних е-ТТН, мають відповідати вимогам Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» та забезпечувати захист інформації відповідно до Законів України «Про захист персональних даних», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Отже, суд критично оцінює надані представником відповідача копії товарно-транспортних накладних (а.с.129, 131, 133, 135, 137), які не містять усіх необхідних реквізитів та з яких не вбачається, що саме позивач був перевізником у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.18 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Також, за змістом п.п.4,5 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207), посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Тобто, з приписів Порядку №879 та Порядку №1007/1207 вбачається, що саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо результатів здійснення габаритно-вагового контролю.

Позивачем у позовній заяві зазначено про відсутність документів, на підставі яких було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі.

При цьому суд двічі витребував у відповідача належним чином засвідчені копії доказів, на підставі яких були прийняті оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, проте, відповідачем доказів результатів здійснення габаритно-вагового контролю, та, відповідно, перевищення позивачем вагових параметрів до суду не надано.

Крім того у актах проведення перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані постанови, відсутні посилання на результати габаритно-вагового контролю, а саме на довідки про здійснення габаритно-вагового контролю.

Отже, відповідач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області прийняті оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо посилань представника відповідача на неналежне оформлення договорів оренди транспортних засобів, що перевірялися, як підстави відмови у задоволенні позовних вимог, то суд зазначає, що ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних і допустимих доказів того, що надані суду позивачем договори оренди транспортних засобів є недійсними, а суд не знайшов ознак нікчемних зазначених правочинів.

Крім того, відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Таким чином, Порядок №1567 визначає, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання, яка про час і місце розгляду такої справи повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 813/5802/15, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив та жодним чином не спростовано відповідачем, що справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт відповідач розглянув без уповноваженої особи суб`єкта господарювання ТОВ «СПМК-17», в тому числі без присутності такої особи.

При цьому, відповідач не надав до суду доказів завчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду такої справи, а тому доводи наведені позивачем в позові щодо неповідомлення його про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт є не спростовані відповідачем.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини у справі та на надані позивачем докази у справі, суд дійшов висновку, що за не належного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, позивач був позбавлений права надати пояснення щодо встановленого порушення, що в свою чергу дало б змогу відповідачу встановити усі необхідні обставини для прийняття обґрунтованого рішення.

З огляду на зазначене, відповідач в порушення пункту 26 Порядку №1567, не надав змогу позивачу надати пояснення щодо встановленого порушення, що призвело до порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, зокрема:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №813/5802/15, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд вважає за необхідно зауважити, що право бути вислуханим під час розгляду його справи, дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.2 КАС України особа має право на участь у процесі прийняття рішення, яке стосується її інтересів.

Право бути почутим, складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.

Разом з тим, сам по собі цей принцип не є формальним. Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.2 ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.7 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2550,00 грн. (а.с.44).

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» судового збору у розмірі 2550,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.02.2020 року №185119, №185123, №185112, №185109 та №185102, винесені управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» судовий збір у розмірі 2550,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» (21-й км Старокиївського шосе, буд.30А, Комінтернівський район, Одеська область, 65025, ).

Відповідач - Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, буд.4, м. Одеса, 65014).

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - приватне підприємство «ПІВДЕНЬДОРТЕХ» (вул.Радісна, буд.11, смт.Великодолинське, Овідіопольський р-н., Одеська область, 67832, ).

Суддя Вовченко O.A.