Справа № 380/9030/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9030/20 пров. № А/857/4642/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військового госпіталю Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року (головуючий суддя: Гулкевич І.З., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового госпіталю Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:
ОСОБА_1 , 21.10.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправну бездіяльність відповідача, яка виразилась у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 у 2020 році грошового забезпечення не у відповідності до приміток 1 додатків 1, 14 та додатків 15, 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також у нарахуванні та виплаті не у повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 27.07.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення із врахуванням виплачених сум ОСОБА_1 за 2020 рік відповідно до приміток 1 додатків 1, 14 та додатків 15, 16 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року на відповідні розряди тарифної сітки;

- зобов`язати відповідача після перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2020 рік нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 27.07.2020 із врахуванням базових місяців січень 2008 року та березень 2018 року;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню із врахуванням перерахованого грошового забезпечення за 2020 рік та перерахованої і виплаченої індексації грошового забезпечення із врахуванням вже виплаченої суми.

Обґрунтовує позов тим, що всупереч чинному законодавству йому за час служби в період з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року, не у повному обсязі здійснювалася виплата індексації заробітної плати. Вважає, що січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військового госпіталю Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року без врахування базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року. Зобов`язано військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року з врахуванням базових місяців січня 2008 року та березень 2018 року, та проведених виплат. Зобов`язано військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню із врахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення. В решті позовних вимог відмовлено. Присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 ( одна тисяча) грн.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що індексація грошового забезпечення не є складовою одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також вказує, що здійснив з позивачем розрахунок, за винятком індексації грошового забезпечення за 2017 рік, у зв`язку з тим, що кошторисом доходів і видатків Державного бюджету військового госпіталю Національної гвардії України на 2017 рік не було передбачено виплату індексації. Нарахування індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до повноважень роботодавця, які є дискреційними. На думку відповідача, індексація здійснювалась у межах і спосіб визначений законодавством України про її виплату.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , до 27 липня 2020 року проходив військову службу у військовому госпіталі Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника військового госпіталю Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) № 153 від 27.07.2020, припинено контракт про проходження військової служби та виключено зі списків особового складу прапорщика ОСОБА_1 , фельдшера (рентгенолаборанта) рентгенкабінету приймального відділення військового госпіталю Національної гвардії України, звільненого, відповідно до підпункту «б» пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби, наказом командувача Національної гвардії України від 09 липня 2020 року № 136 о/с по особовому складу у запас (за станом здоров`я).

Позивач, 27 липня 2020 року звернувся до начальника військового госпіталя Національної гвардії України про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення.

Відповідач, 25 серпня 2020 листом № 1/247 повідомив, що індексація не нараховувалась та не виплачувалась лише у 2017, у зв`язку з тим, що обсяг кошторисних призначень на утримання особового складу виключно на виплату грошового забезпечення, у зв`язку з чим фінансового ресурсу на виплату індексації не вистачало. Протягом решти періоду індексація грошового забезпечення нараховувалась та здійснювалась виплата.

Позивач, 02 жовтня 2020 звернувся до начальника військового госпіталя Національної гвардії України про перерахування грошового забезпечення за 2020 рік відповідно до вимог Постанови № 704 та здійснити з останнім повні розрахунки.

Відповідач, 02 жовтня 2020 листом № 1/294 повідомив, шо йому нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення у відповідності до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 у яку зміни по теперішній час не вносились.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року не відбувалося, відтак, січень 2008 року, є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення.

Крім цього, оскільки, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. Отже, у межах спірних правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржувалася в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині, в якій в позові відмовлено, отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду, лише в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон № 1282-ХІІ.

Так, згідно із ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до положень ст. ст. 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком № 1078.

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і

Враховуючи наведене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно довідки про грошове забезпечення № 46 від 25.08.2020 ОСОБА_1 :

- у 2016 році нараховано та виплачено з червня по грудень 2016 року індексацію в розмірі 59,45 грн із визначенням базового місяця січень 2016 року;

- у 2017 році індексація грошового забезпечення не виплачувалась;

- у 2018 році у грудні нараховано та виплачено індексацію в розмірі 71,08 грн, базовим місяцем визначено березень 2018 року.

Згідно довідки про грошове забезпечення № 44 від 25.08.2020 ОСОБА_1 :

- у 2019 році нараховано та виплачено індексацію: у січні та лютому у розмірі 71,08 грн, у березні-червні у розмірі 134,47 грн, у липні-листопаді у розмірі 206,72 грн, у грудні 2019 216,51 грн;

- у 2020 році з січня по травень індексація виплачувалась у розмірі 216,51 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що розрахунок індексації грошового забезпечення, зокрема визначення базового місяця, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Так, згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у спірних правовідносинах індексація не була нарахована та виплачена позивачеві з: січня 2016 року по травень 2016 року; за весь 2017 рік, з січня 2018 року по листопад 2018 року.

Разом з тим, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за вказані періоди (з січня 2016 року по травень 2016 року; за весь 2017 рік, з січня 2018 року по листопад 2018 року) є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування відповідно до норм Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити виплату індексації грошового забезпечення з урахуванням базових місяців відсутні за ці періоди відсутні.

Аналогічна позиції викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у вказаний період, відповідач покликається на те, що у межах коштів військової частини, передбачених на виплату грошового забезпечення, виплата індексації грошового забезпечення була неможливою.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи відповідача безпідставними, оскільки, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність обов`язку у відповідача на нарахування індексації грошового забезпечення.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що не проведення та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення є протиправним обмеженням Конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Крім того, слід врахувати, що у рішенні від 08.11.2005 в справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. У зв`язку з цим, Суд відхилив аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що у період з грудня 2018 року по липень 2020 року позивачу виплачувалася індексація, що підтверджується довідкою № 44 від 25.08.2020 (а. с. 18-19). Крім цього, зазначено, що базовим є березень 2018 року, що і не заперечується в апеляційній скарзі відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що з 01.03.2018 вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, у березні 2018 року відбулося зростання грошового забезпечення позивача. Отже, після 01.03.2018 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. Оскільки, у період з грудня 2018 року по липень 2020 року позивачу виплачувалася індексація з урахуванням базового місяця березень 2018 року, а тому позовні вимоги за вказаний період задоволенню не підлягають.

Крім цього, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що у період з грудня 2018 року по липень 2020 року позивачу виплачувалася індексація з урахуванням базового місяця березень 2018 року, тобто з дотриманням вимог законодавства. А тому, відсутні правові підстави здійснювати позивачу перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням перерахованої суми індексації грошового забезпечення за 2020 рік.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню із врахуванням перерахованого грошового забезпечення за 2020 рік та перерахованої і виплаченої індексації грошового забезпечення із врахуванням вже виплаченої суми, також задоволенню не підлягають.

Як встановлено вище судом апеляційної інстанції, згідно довідки про грошове забезпечення № 46 від 25.08.2020, ОСОБА_1 у 2016 нараховано та виплачено з червня по грудень 2016 рокуіндексацію в сумі 59,45 грн, із визначенням базового місяця січень 2016 року.

Однак, суд першої інстанції вирішуючи спір, дійшов висновку, що базовим місяцем за вказаний період є січень 2008 року, натомість, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 5 Порядку № 1078, у разі, якщо сума збільшення грошових доходів є меншою суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку, подальша індексація провадиться на визначений згідно даному Порядку індекс.

Базовим місяцем при обчисленні індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення заробітної плати за рахунок зростання її постійних складових. Якщо сума підвищення заробітної плати за рахунок постійних складових менша від суми індексу нарахованої відповідно до Порядку, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. При порівнянні суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначені базового місяця береться заробітна плата в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.

Таким чином, згідно п. 5 Порядку № 1078 місяць, у якому підвищено заробітну плату, вважають базовим для індексації за таких умов: - заробітна плата зросла за рахунок її постійних складових; - сума підвищення більша, ніж можлива індексація.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з встановлення базового місяця - січень 2008 року, задоволенню не підлягають.

Оскільки, позивачу в грудні 2015 року здійснено нарахування та виплату додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, зокрема премії в розмірі 5290 грн, що підтверджується особовою карточкою на грошове забезпечення та заробітну плату ОСОБА_1 за 2015 рік (а. с. 61 зворот).

Отже, при проведені індексації грошового забезпечення позивача з червня по грудень 2016 року, відповідачем правомірно застосовано базовий місяць січень 2016 року.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача, то суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено доводів стосовно того, що сума витрат в розмірі 1000 грн, яку суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню або така є не співмірною з огляду на предмет розглядуваного спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн, тобто в цій частині судове рішення необхідно залишити без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Однак, у частині визнання протиправними дій військового госпіталю Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року без врахуванням базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року; зобов`язання військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року з врахуванням базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року, з врахуванням проведених виплат; зобов`язання військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню із врахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції що допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно до приписів ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд
постановив:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 380/3090/20 в частині визнання протиправними дій військового госпіталю Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року без врахуванням базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року; зобов`язання військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 27.07.2020 року з врахуванням базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року, з врахуванням проведених виплат; зобов`язання військовий госпіталь Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по звільненню із врахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення скасувати та прийняти у цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково:

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2016 року; за весь 2017 рік; з січня 2018 року по листопад 2018 року у повному обсязі.

Зобов`язати Військовий госпіталь Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2016 року; за весь 2017 рік; з січня 2018 року по листопад 2018 року у повному обсязі.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 380/3090/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш