Справа № 520/3497/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

13 травня 2021 р. справа № 520/3497/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника з 15.06.2020р., що настає за днем смерті годувальника ОСОБА_2 , виходячи з його розміру пенсії за вислугу років, згідно довідки Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова від 29.05.2020р. наданої за рішенням №32 від 25.02.2020р., з урахуванням раніше сплачених сум;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з оплати судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.3 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, та отримувала пенсію за віком у розмірі 1629,24 грн. на місяць, що підтверджується довідкою Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області № 9115 9011 8026 4109. Основним джерелом доходу сім`ї позивача була пенсія чоловіка, колишнього пілота, ОСОБА_2 , розмір якої складав 16380 грн., що підтверджується відповіддю Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області за вих. № 2000-0218-8/28367 від 01.06.2020р. та довідкою. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті чоловіка, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач набула право на отримання пенсії за втратою годувальника. В червні 2020 року позивач звернулась до Відділу з питань перерахунку пенсій № 24 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням пенсійного фонду №145 від 25.06.2020р. позивачу було відмовлено в переході пенсії в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки сторони були зареєстровані за різними адресами, тому органом пенсійного фонду запропоновано вирішити зазначене питання в судовому порядку. В серпні 2020р. позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з чоловіком та перебування на його утриманні до моменту його смерті. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.09.2020р. по справі № 646/4776/20 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 23.06.2000 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набуло законної сили 19.10.2020р. 23.10.2020р. позивач знов звернулась до органу пенсійного фонду із заявою на отримання пенсії за втратою годувальника, посилаючись на судове рішення, яке набуло законної сили. Виконуючи судове рішення, пенсійний фонд здійснив перерахунок, збільшивши розмір пенсії ОСОБА_1 до 2100 грн., в порушення норм ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Здійснюючи перерахунок, чомусь пенсійний фонд розраховував розмір пенсії ОСОБА_2 за віком із розрахунку 3864,83 грн., однак останній отримував пенсію за вислугу років у розмірі 16380,00 грн.. Звернувшись з адвокатським запит до відповідача щодо з`ясування цих обставин, пенсійний фонд своєю відповіддю за вих. № 2000-0219-8/108586 від 22.12.2020р. проігнорував зазначені дії та посилався на те, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 обчислено відповідно до ст.37 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також зазначив, що у разі незгоди остання має право на оскарження відповідного рішення. Таким чином, дії відповідача є протиправними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в органах ПФУ і з 20.09.2007 р. отримувала пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 24.06.2020 р. ОСОБА_1 надала документи та заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Довідку, або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, або рішення суду про факт перебування на утриманні померлого годувальника як це передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, ОСОБА_1 не надала. Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №24 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.06.2020 р. №145 ОСОБА_1 відмовлено в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. 23.10.2020р. ОСОБА_1 надала рішення суду про факт перебування на утриманні померлого чоловіка та заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Рішенням від 26.10.2020 р. ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника. З 23.10.2020 р. позивач отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 обчислено згідно ст. 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та складає 2100 грн. Враховуючи вищенаведене просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові. Представник позивача вказав, що відповідач, на його думку, фактично визнав позовні вимоги, оскільки не навів жодних доводів спростування обґрунтування позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в органах ПФУ і з 20.09.2007 р. отримувала пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 н

24.06.2020р. ОСОБА_1 надала документи та заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №24 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.06.2020 р. №145 ОСОБА_1 відмовлено в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки довідку, або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, або рішення суду про факт перебування на утриманні померлого годувальника як це передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, ОСОБА_1 не надала.

17.08.2020 року позивач звернулась до Червонозаводського районного суду м.Харкова з заявою, в якій просила встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 , та перебування на його утриманні.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.09.2020р. по справі №646/4776/20 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 23.06.2000 року по день смерті останнього, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили 19.10.2020р.

23.10.2020р. ОСОБА_1 надала до відповідача рішення суду про факт перебування на утриманні померлого чоловіка та заяву про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням від 26.10.2020 р. ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з 23.10.2020 р. позивач отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 обчислено згідно ст. 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та складає 2100 грн.

Не погоджуюсь з вказаними діями відповідача, було надіслано адвокатський запит щодо з`ясування розрахунку розміру пенсії виходячи не з розміру пенсії за вислугу років, яку отримував чоловік позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало відповідь №2000-0219-8/108586 від 22.12.2020р., в якій вказало, що ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку і з 23.10.2020 р. отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 обчислено згідно ст. 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі незгоди з вищевикладеним. ОСОБА_1 має право на оскарження відповідно до законодавства.

Вважаючи, що відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника з 15.06.2020р., що настає за днем смерті годувальника ОСОБА_2 , виходячи з його розміру пенсії за вислугу років, згідно довідки Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова від 29.05.2020р. наданої за рішенням №32 від 25.02.2020р., з урахуванням раніше сплачених сум, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон №1058-IV, який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку чоловік позивача не отримував, оскільки отримував пенсію за вислугу років.

При цьому, заперечень проти розрахунку розміру пенсії за віком померлого годувальника, проведеного пенсійним органом, матеріали позовної заяви не містять.

Водночас, позивач вважає, що відповідач, при вирішенні питання про призначення спірної пенсії, повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років - 16380,00 гривень.

Однак, такі доводи позивача засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

В свою чергу, стаття 9 Закону №1058-IV встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.07.2019 року по справі №676/6529/15-а, від 21.02.2020 року по справі №523/13150/16-а, від 06.04.2021 року по справі №617/724/16-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника виходячи з його розміру пенсії за вислугу років, згідно довідки Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова від 29.05.2020р. наданої за рішенням №32 від 25.02.2020р., з урахуванням раніше сплачених сум, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відносно позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника з 15.06.2020р., що настає за днем смерті годувальника ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

За загальним правилом пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Випадки, коли пенсія призначається з більш раннього строку, визначені у частині першій статті 45 Закону №1058-IV.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 16.06.2020р. вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, позивач звернулась до відповідача щодо призначення такого виду пенсії протягом 12 місяців з дня смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_5 та 23.10.2020 року).

З огляду на викладене, враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника підлягала призначенню позивачу з 15.06.2020р., тобто з наступного, за днем смерті її чоловіка.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Також суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 23.10.2020 року , та як наслідок наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 15.06.2020р., тобто дня, що настає за днем смерті годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням раніше проведених виплат.

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відносно клопотання позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з оплати на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.8 ст.137 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача надіслав до суду заперечення щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу. Представник відповідача вказав, що у поданих документах відсутні докази, що свідчать про оплату гонорару адвоката.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на приписи наведеної норми, розгляд вказаного клопотання позивача під час винесення рішення у справі є передчасним.

Судові витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 23.10.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 15.06.2020р., тобто дня, що настає за днем смерті годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням раніше проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.05.2021 року.

Суддя Біленський О.О.