Справа № 420/11968/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/11968/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Дата і місце ухвалення 21.01.2021р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2021р. по справі №420/11968/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.10.2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області №73 від 01.10.2020 року щодо відмови у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 02.04.1991 року по 04.02.1997 рік на посаді інженера в кооперативі Телефон та призначити пенсію за віком з моменту виникнення права, а саме з 16.08.2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеські області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки запис у трудовій книжці позивача щодо періоду її роботи в кооперативі Телефон скріплено печаткою, що не містить ідентифікаційного коду підприємства. Також, апелянт зазначив, що зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.49).

Рішенням №73 від 01.10.2020 року пенсійний орган відмовив позивачу у задоволенні її заяви, посилаючись на відсутність у останньої необхідного страхового стажу, з підстав неврахування до нього частини періоду навчання в Одеському гідрометеорологічному інституті, та роботи у кооперативі Телефон.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що наявні у справі документи підтверджують період навчання позивача в Одеському гідрометеорологічному інституті, та роботи в кооперативі Телефон, а отже пенсійний орган незаконно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення відповідача з відмови у призначенні пенсії за віком, водночас вважає помилковими висновки про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачу відповідну пенсію, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України визначено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).

За змістом ч.3 ст.4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами ст. 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 26 Закону №1058-IV визначає порядок та умови призначення пенсії за віком особі після досягнення нею віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 44 Закону №1058-VІ заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Cтаттею 64 Закону №1058-ІV передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду України мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Отже, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після досягнення шестидесятирічного віку звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, в тому числі надала диплом про навчання серії НОМЕР_1 , а також трудову книжку серії НОМЕР_2 від 07.09.1977 року.

Ознайомившись зі змістом трудової книжки, судом апеляційної інстанції встановлено, що період навчання позивача в Одеському гідрометеорологічному інституті становить 2 роки 7 місяців 26 днів (01.09.1978-26.04.1981 роки, записи №3 та №4), водночас, згідно диплому про вищу освіту, період її навчання у цьому ж закладі, складає 9 років 9 місяців 18 днів (01.09.1987- 18.06.1988 роки, записи №13, №15).

Отже, наявні у трудовій книжці записи про період навчання позивача у вищому навчальному закладі суперечать даним диплому про вищу освіту, що у даному випадку було встановлено пенсійним органом.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Проаналізувавши зміст наявних у справі матеріалів, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не надавав до пенсійного органу довідку про період її навчання в Одеському гідрометеорологічному інституті, а ГУ ПФУ в Одеській області не вживало визначених законом заходів спрямованих на перевірку та отримання відповідної інформації, внаслідок чого не зарахувало до страхового стажу позивача належний період її навчання у вищому навчальному закладі.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що питання обрахунку страхового стажу позивача, з урахуванням періоду її навчання в Одеському гідрометеорологічному інституті не є предметом спору у даній справі, оскільки за змістом позовних вимог ОСОБА_1 пов`язує порушення своїх прав виключно з неврахуванням до її страхового стажу періоду роботи в кооперативі Телефон з 02.04.1991 року по 04.02.1997 рік.

Надаючи оцінку рішенню пенсійного органу про неврахування до страхового стажу позивача період її роботи в кооперативі Телефон, судова колегія виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи в кооперативі Телефон з 02.04.1991 року по 04.02.1997 рік (5 років 10 місяців 3 дні) стало відсутність на печатці підприємства, якою засвідчено підпис посадової особи при звільненні позивача з роботи ідентифікаційного коду підприємства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (далі - Положення №118).

Відповідно до п. 2 Положення №118 суб`єктами Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (далі - Реєстр) є юридичні особи та відокремлені підрозділи юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, що находяться на території України та провадять свою діяльність на підставі її законодавства

Абзацом 1 п. 4 Положення №118 встановлено, що інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта.

Пунктом 6 Положення №118 визначено, що ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним.

Згідно з п. 7 Положення №118 ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Аналізуючи наведені вище положення постанови Кабінету Міністрів України, колегія суддів зазначає, що після затвердження КМУ Положення №118, кожній юридичні особі має бути присвоєний ідентифікаційний код, який є незмінним під час провадження такою особою своєї господарської діяльності. Крім цього, такий код повинен використовуватись в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта господарювання та зазначається на його печатках та штампах.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що Україну проголошено незалежною демократичною державою 24.08.1991р. До цього часу, на печатках підприємств, установ та організацій була відсутня інформація про коди підприємств. В подальшому зміна печаток відбувалась поступово і протягом значного часу.

Та обставина, що кооператив Телефон не змінив свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, такими, що не підлягають застосуванню, або не чинними та неправдивими, а отже відсутність на печатці кооперативу відповідного коду не є підставою для неврахування до страхового стажу позивача період її роботи у такому підприємстві. Крім того, колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Схожа за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 та від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеські області безпідставно не врахувало до страхового стажу позивача період її роботи в кооперативі Телефон, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області №73 від 01.10.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком є незаконним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 16.08.2020 року, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі № 823/176/17).

Оскільки питання включення до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її навчання у вищому навчальному закладі не є предметом спору у даній справі, судова колегія вважає, що вимоги позивача про зобов`язання призначити їй пенсію за віком з дня виникнення права є передчасними.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком від 23.09.2020р., з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено норми процесуального права, на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дана справа, на думку колегії суддів, є справою незначної складності, а тому, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, рішення суду не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2021р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області №73 від 01.10.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 02.04.1991 року по 04.02.1997 рік в кооперативі Телефон.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії за віком від 23.09.2020 року, з урахуванням зроблених судом висновків.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук