Справа № 640/9161/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м. Київ № 640/9161/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Метробуд"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та касування податкових повідомлень- рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Метробуд" (01034, м. Київ, вул. Прорізна, 8, ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.04.2020 №0101, від 10.04.2020 №0101 та від 10.04.2020 №0101.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

Через канцелярію суду 17.06.2020 надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, шляхом доповнення позовних вимог вимогами наступного змісту: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 10.04.2020 №7 та №7.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2020 прийнято заяву Приватного акціонерного товариства "Метробуд" про збільшення позовних вимог від 17.06.2020 в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 10.04.2020 №7 та №7.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомленя-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки №122/26-15-05-01-01/32961977 від 21.02.2020 року. Наголосив на тому, що товариством надано всі необхідні документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, рух активів та реальну зміну майнового стану, наявність ділової мети та отримання економічного ефекту.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи у судові засідання не прибув.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що при проведенні перевірки позивача податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесені податкові повідомлення-рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених в відзиві на адміністративний позов.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 07.04.2021 протокольною ухвалою суду прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві, відповідно до ст.20,77, 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, зі змінами, плану-графіка проведення планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 02.10.2019 року №1428, проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства "Метробуд" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року, валютного законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 по 30.06.2019 та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за результатами якої складено акт перевірки №122/26-15-05-01-01/32961977 від 21.02.2020 року.

Згідно висновків Акту, перевіркою встановлено порушення суб`єктом перевірки :

1. п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, П(С)БО 16 «Витрати», занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 3096 грн., в тому числі по періодам:2016 рік - 3096 грн., та завищено від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 250 000 грн, в тому числі за півріччя 2019 року у сумі 250 000 грн;

2. п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 11065683 грн., в тому числі по періодах: січень 2018 року на суму 50 000 грн., квітень 2018 року на суму 11015683 грн;

3. пп.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність реєстрації податкових накладних у квітні 2018 року на загальну суму ПДВ в розмірі 11 015 683,3 грн.;

4. пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст.171, пп. «е» п.176.1 ст.176, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54,п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 476 966,17 грн;

5. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст.171, пп. «е» п.176.1 ст.176, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54,п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України , в результаті чого несвоєчасно було сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 3 694 492грн4

6. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.4 п.168.4 ст.168, п. 57.1 ст. 57, п.54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 103 304,37 грн.;

7. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.4 п.168.4 ст.168, п. 57.1 ст. 57, п.54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого несвоєчасно було сплачено до бюджету військовий збір на загальну суму 327770,28 грн.;

8. пп.4.2.6 п. 4.2 ст.6 розділу ІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено подання з порушення встановлених строків Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2019 року.

На підставі Акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.04.2020 року:

- №0101, яким згідно з пп.5 п. 54.3 ст. 54, пю58.1 ст. 58, ст.. 1201 Податкового кодексу України та пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України до Приватного акціонерного товариства «Метробуд» застосовано штраф у розмірі 50% на загальну суму 5 507 841,65 грн.;

- №0101, яким згідно з п. 54.3 ст.54, п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України Приватному акціонерному товариству «Метробуд» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 250 000 грн.;

- №0101, яким за порушення п.44.1 ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 13 832 104 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 11 065 683 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 766 421 грн.;

- № 7, яким за порушення пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст.168, п. 171.1 ст.171, пп. «е» п.176.1 ст.176, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54,п.87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, Приватному акціонерному товариству «Метробуд», збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 2 926 187 грн 68 коп., з них в тому числі за податковими зобов`язаннями - 1 476 966,17 грн,, за штрафними санкціями - 1 449 221,51 грн.

- №7, яким за порушення пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 з урахуванням пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.168.4.4 п.168.4 ст.168, п. 57.1 ст. 57, п.54.2 ст. 54, п. 87.9 ст. 87, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, товариству збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 215 391, 22 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 103 304,37 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 112 086,85 грн.

Не погоджуючись із даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.44.6 ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до вимог пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п.85.4 ст.85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність - національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - це нормативно - правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, що не суперечить міжнародним стандартам.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, та при цьому повинні мати обов`язкові реквізити.

Згідно з п.10 П(С)БО 16 «Витрати», собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до п.11 П(С)БО 16 «Витрати», собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці;

інші прямі витрати;

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно з п.12 П(С)БО 16 «Витрати», до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрат зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Відповідно до п. 185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передач права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Згідно з п. 187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пп. г) п. 198.5 ст.198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п. 189.1 ст.189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений ПК України термін.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України, зокрема, визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно календарного місяця, в якому вони складені);

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленні підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплаті податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 120.1 ст.120 ПК України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з п.120.2 ст. 120 ПК України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 ПК України штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 ПК України.

Відповідно до п. 123.1 ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В акті перевірки зазначено, що згідно наданого до перевірки акту приймання-передачі обладнання б/н від 24.04.2018 року встановлено:ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» (код 01387432), в особі директора фінансового Токарева Олега Миколайовича, який діє на підставі довіреності №03/01/2017 від 03.01.2017 в подальшому - Заставодержатель, та ПрАТ«МЕТРОБУД» (код 32961977) в особі в.о. генерального директора Коваленка Сергія Віталійовича, який діє на підставі наказу №35 від 23.04.2018, з іншої сторони, що іменується в подальшому - Заставодавець, з другої сторони, уклали Акт приймання-передачі обладнання про наступне: «Так як Заставодавцем не виконані його зобов`язання, вказані у п.1.1. Договору №К-16/1 застави рухомого майна від 05.07.2017 року, та відповідно до вимог пунктів 4.1 та 4.3 Договору застави, Заставодавець передає у власність обладнання всього на вартість 55 078 416,59 грн.

На підставі викладеного перевіряючими зроблено висновок, що ПрАТ «Метробуд» операції з передачі ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» у власність заставленого майна в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» розцінюється як операція з постачання такого майна та є об`єктом оподаткування ПДВ. Таким чином на порушення пункту 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, ПрАТ «МЕТРОБУД» не нарахувало податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно норм цього Кодексу та відповідно знизило податкових зобов`язань з ПДВ в квітні 2018 року на суму ПДВ 11015683,3 грн.

Суд проаналізувавши надані матеріали, погоджується з висновками податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 572 ЦКУ в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

При цьому згідно зі ст. 583 ЦКУ заставодавцем може бути: боржник або третя особа (майновий поручитель); власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (частина перша ст. 576 ЦКУ).

У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша ст. 589 ЦКУ).

Частиною першою ст. 593 ЦКУ визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Згідно з п.п. "а" і "б" п.185.1 ст. 185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 розділу V ПК України, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору) на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу (орендарю).

Під постачанням товарів розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважається будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку, для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню) (п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 розділу І ПК України).

Відповідно до п.188.1 ст.188 розділу V ПК України база оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування ПДВ операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів/послуг, ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Отже, для заставодавця операції з передачі банку у власність заставленого майна в рахунок погашення заборгованості перед таким банком розцінюються як операції з постачання такого майна. При цьому, якщо заставодавець є зареєстрованим платником ПДВ, такий заставодавець зобов`язаний визначити податкові зобов`язання за такою операцією та скласти податкову накладну, яка підлягає обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд не бере до уваги тверджень позивача щодо звільнення від оподаткування вищевказаної господарської операції з передачі ПрАТ«МЕТРОБУД» у власність ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» заставленого майна в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» з посиланням на п. 197.12 ст. 197 p.V ПК України, оскільки для застосування вказаної правової норми сторонами господарської операції повинні виступати - банки та інші фінансові установи, фізичні особи, а також суб`єкти підприємницької діяльності-приватні підприємці та інші особи, які не є платниками податку.

При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами ні ПрАТ «МЕТРОБУД», ні ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» не відносяться до вказаних сторін.

Щодо посилань позивача на приписи підпункту 196.1.2 пункту 196.1 ст.196 ПК України, яким передбачено, що операції з передачі майна в заставу (іпотеку) позикодавцю (кредитору) та/або в забезпечення іншої дійсної вимоги кредитора, якщо місце такої передачі (повернення) знаходиться на митній території України, не є об`єктом оподаткування, то суд зауважує,що , господарська операція між ПрАТ «МЕТРОБУД» та ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» відбулась не з передачі майна в заставу, а з передачі майна ПрАТ «МЕТРОБУД» у власність ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД».

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що на порушення п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України, ПрАТ «МЕТРОБУД» не нарахувало податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно норм цього Кодексу та відповідно занизило податкові зобов`язання з ПДВ в квітні 2018 року на суму ПДВ - 11 015 683,3 грн. (55 078 416,59 *20%).

Також, в порушення п.201.10. ст.201 ПК України, ПрАТ «МЕТРОБУД» не склало і не зареєструвало в ЄРПН податкову накладну на майно передане у власність ПАТ «КИЇВМЕТРОБУД» на суму ПДВ 11 015 683,3 грн., що тягне за собою застосування штрафу у розмірі 5 507 841,65 грн.

Як вбачається з акту перевірки, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП».

Так з акту перевірки вбачається, що відповідно наданим на перевірку документам, між ПРАТ «МЕТРОБУД» та ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» укладено договір, на підставі якого, ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» виписало видаткову та податкову накладну від 11.01.2018 рок №2 на адресу ПрАТ «МЕТРОБУД» .

Суми податку на додану вартість по зазначеній податковій накладній включено ПрАТ «МЕТРОБУД» до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року, яка була подана до Головного управління ДПС у м.Києві (Шевченківський район).

Водночас, за наслідками перевірки, контролюючий орган приходить до висновку про неможливість здійснення ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» господарської діяльності у відповідності до визначення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України та частин першої і другої ст. 3 та частини першої ст.43 Господарського кодексу України, що підтверджується наступними фактами: згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ), кількість працюючих - 1 особа; баланс, звіт про фінансовий результат ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» не подано, у зв`язку з чим не можливо встановити наявність основних засобів на підприємстві; згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, в розрізі номенклатури придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг), встановлено невідповідність придбаних та реалізованих ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» товарів та послуг, а саме придбаваються одні товари (цигарки в асортименті, кава та ін.), а реалізовуються послуги (Тяга кермова.; підшипник муфти; сальник вала колін.зад ГАЗ; насос водяний ГАЗ; електробензонасос газель, ВАЗ; мішки; ресора передня шестерня ведена; барабан гальмівний; колодка гальмівна; аерозоль універсальна; компресор 2-циліндровий; колготи жін.; грілка; двері металеві глухі; абрикос половинка; амортизатор підвіски; лампочки (світлодіод); люстра; овочі в асортименті; насіння соняшнику м`ясо мідій; гриби та інше.), що свідчить про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями; згідно даних АІС «СФП» по ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» наявна картка суб`єкта фіктивного підприємництва від 13.02.2018 № 462/10-36-21-07. Орган ДПС, який виявив та відпрацював СФП - ГУ ДФС у Київській області, якою встановлено, що ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження. Дата встановлення ознаки -13.02.2018 та вирок Києво - Святошинського районного суду м. Києва по справі № 369/2885/19 внесена до ЄРДР 25.02.2019 року, по кримінальному провадженню № 0000182 від 25.02.2019, за ч.1 ст. 205 КК України.

Суд вважає такі висновки контролюючого органу законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020р. у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Відсутність у ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» достатніх трудових та технічних ресурсів для здійснення господарської діяльності, невідповідність придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) за відомостями з Єдиного реєстру податкових накладних, наявність вироку Києво - Святошинського районного суду м. Києва по справі № 369/2885/19 за ч.І ст. 205 КК України, свідчать про неможливість ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» надавати послуги на адресу ПрАТ «МЕТРОБУД».

Наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Формальна наявність договору, податкової, видаткової накладної та товарно-транспортних документів, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 року у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Таким чином, факт придбання, транспортування, зберігання та подальше використання у господарській діяльності позивача придбаного у контрагентів товару не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.

Таким чином, на порушення п. 44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, Закону України від 16.07.1999 за № 996-XIY «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зі змінами та доповненнями, ПрАТ «МЕТРОБУД» завищено показники, задекларовані у рядку 10.1 Декларації з податку на додану вартість «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з основною ставкою» по взаємовідносинам з ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» у січні 2018 року, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за січень 2018 року у сумі 50 000 гривень.

Крім цього, перевіркою повноти декларування ПрАТ «МЕТРОБУД» встановлено завищення показника р. 2130 Звіту про фінансовий результат «Адміністративні витрати» показника за І квартал 2018 року в сумі 250 000 гривень, в частині взаємовідносин з ТОВ «ЛОЙДМОРІСГРУП» в результаті вищевказаних допущених порушень податкового законодавства.

У зв?язку з цим висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України суд вважає нормативно та документально обґрунтованими, а прийняті на підставі такого акта податкові повідомлення-рішення 10.04.2020 №0101, від 10.04.2020 №0101 та від 10.04.2020 №0101 відповідно правомірними, що виключає підстави для їх скасування.

В частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 10.04.2020 №7 та №7, суд зазначає наступне.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. "а" п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно з пп. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Зокрема, підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5-168.16 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що в разі якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Відповідно до п. 54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб вважається узгодженим податковим агентом під час його перерахування до бюджету одночасно з виплатою доходу на користь платника податку, а в разі якщо дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, - за сплином граничного строку сплати.

Згідно з пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Таким чином, відповідальність за правопорушення, передбачене ст.127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом).

Водночас, обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею ПК України є встановлення обставин чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду.

Перевіркою ПрАТ «МЕТРОБУД» згідно аналізу наданих до перевірки регістрів бухгалтерського та податкового обліку по рахунку 6411 (податок на доходи фізичних осіб) та індивідуальної картки платника ПРАТ «МЕТРОБУД» по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (КБК 11010100) встановлено, що станом на 30.06.2019 року підприємством не сплачено (не перераховано) до відповідного бюджету утриманий податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 476 966,17 грн. в т.ч.: за березень 2018 на суму 197433,05 І грн., квітень 2018 на суму 189201,31 грн., травень 2018 на суму 180565,36 грн., червень 2018 І на суму 187930,41 грн., липень 2018 на суму 104045,30 грн., серпень 2018 на суму 129424,32 грн., вересень 2018 на суму 105790,22 грн., жовтень 2018 на суму 164518,52 грн., листопад і 2018 на суму 41738,90 грн., грудень 2018 на суму 30203,74 грн., січень 2019 на суму 25273,61 грн., лютий 2019 на суму 29267,90 грн., березень 2019 на суму 35193,34 грн., квітень 2019 на І суму 34565,16 грн., травень 2019 на суму 21815,03 грн. (без врахування нарахованого (утриманого) податку за червень 2019 року термін сплати якого на кінець періоду, що перевірявся не настав).

Крім того, перевіркою ПрАТ «МЕТРОБУД» дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб встановлено, що у періоді, що перевірявся, підприємством несвоєчасно сплачено (перераховано) до відповідного бюджету утримані суми податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати працівників підприємства за червень 2016 - березень 2018 року на загальну суму 3 694 492,00 грн.

Також, перевіркою ПрАТ «МЕТРОБУД» згідно аналізу наданих до перевірки регістрів бухгалтерського та податкового обшку по рахунку 642 (військовий збір) та індивідуальної картки платника ПрАТ «МЕТРОБУД» по військовому збору (КБК 11011000) встановлено, що станом на 30.06.2019 підприємством не сплачено (не перераховано) до відповідного бюджету утриманий військовий збір на загальну суму 103 304,37 грн. в т.ч. квітень 2018 на суму 12443,26 гри., травень 2018 на суму 15047,19 грн., червень 2018 на суму 15660,94 грн., липень 2018 на суму 8670,46 грн., серпень 2018 на суму 10785,35 грн., вересень 2018 на суму 8815,86 грн., жовтень 2018 на суму 13709,87 грн., листопад 2018 на суму 3478,24 грн., грудень 2018 на суму 2516,98 грн., січень 2019 на суму 2106,13 грн., лютий 2019 на суму 2438,99 грн., березень 2019 на суму 2932,77 грн., квітень 2019 на суму 2880,42 грн., травень 2019 на суму 1817,91 грн. (без врахування нарахованого (утриманого) податку за червень 2019 року термін сплати якого на кінець періоду, що перевірявся не настав).

Позивачем не спростовано вищевказані обставини.

В письмових поясненнях позивач посилається на те, що пунктом 127.1 ст. 127 ПК України, у контексті спірних правовідносин, передбачена відповідальність податкового агенту за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб лише у випадку, коли такі не нарахування, неутримання, несплата мали місце до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Натомість, в акті перевірки не зафіксовано факту не нарахування, неутримання та/або насилати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб підприємством, як податковим агентом, до або під час виплати доходу (заробітної плати) працівникам, тому застосування п. 127.1 ст. 127 ПК України є безпідставним.

Також, Позивач вважає, що положення п. 127.1 ст. 127 ПК України не передбачають відповідальності за порушення строків сплати податку, встановленого пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 розділу IV ПК України, оскільки обов`язок сплати податку з доходів фізичних осіб у випадку, якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, не пов`язується з фактом виплати доходу, а має встановлений для місячного податкового періоду строк сплати.

Суд зазначає, що податковим правопорушенням відповідно до статті 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але з затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до статті 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

У зв`язку з цим податковим органом законно та обґрунтовано визначено податкове зобов`язання за податком на доходи з фізичних осіб у сумі 1 476 966, 17 грн. та застосована штрафна санкція у порядку ст. 127 ПК України у сумі 961 707,78 грн.

Так само, податковим органом визначене податкове зобов`язання зі сплати військового збору на суму 103 304,37 грн. та нарахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату військового збору у сумі 44 592 грн. ( у порядку ст. 126 ПК України), а також за несплату військового збору у сумі 67 494,85 грн. (у порядку ст. 127 ПК України).

Таким чином, правомірними є податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 10.04.2020 №7 та №7, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Приписами частини 2 вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. В пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vаstberga Taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden) Європейський суд з прав людини визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

З наведеного у сукупності вбачається, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень, а відтак підстав для задоволення не вбачається у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, немає й підстав для стягнення на користь позивача сплаченого ним судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-74, 77-78, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Метробуд" (01034, м. Київ, вул. Прорізна, 8, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа