Справа № 520/1008/21
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
12 травня 2021 року № 520/1008/21
Харківський окружний адміністративний суд в складі судді Білової О.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2019 року по 24.12.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2019 року по 24.12.2020 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 26.03.2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав порушення строків звернення до суду.

Ухвалою суду від 07.04.2021 продовжено строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.04.21 поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, розгляд справи продовжено.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/833/2020 ГУНП здійснило нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017, компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 лише 24.12.2020. Таким чином повний розрахунок при звільнені був проведений відповідачем лише 24.12.2020 року. Водночас ГУНП не нарахувало та не виплатило позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 28.02.2019 року по 24.12.2020 року (по час повного розрахунку). Позивач вважає вказані дії протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством. Одночасно для застосування до обставин справи № 520/1008/21 критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, відповідач зазначає, що сума компенсації позивачу у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці, індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час є більш ніж у десятки разів меншою ніж сума середнього заробітку позивача за час затримки при звільненні. З огляду те, що у справі № 520/833/2020 мав місце спір про розмір невиплаченого при звільненні грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні, який був остаточно вирішений Другим апеляційним адміністративним судом на користь позивача лише частково, а також зважаючи на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, відповідач вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, відмову позивачу в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Ця справа розглядається в порядку, визначеному ст. 262 КАС України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.
Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області, спеціальне звання майор поліції, був звільнений та виключений зі списків особового складу з 28.02.2019.

В період проходження служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні в ГУНП в Харківській області та отримував грошове забезпечення.

До дня виключення позивача зі списків особового складу відповідач не здійснив з позивачем розрахунків за всіма видами грошового забезпечення.

Зокрема, позивачу не виплачена індексація за період 01.01.2016 по 31.10.2017 та компенсація за своєчасно невиплачену індексацію грошового забезпечення, не нарахована та не виплачена компенсація у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та компенсація за невчасно виплачену компенсацію, не нарахована та не виплачена доплата за службу в нічний час за період з 01.01.2017 по 28.02.2019 та компенсація за невчасно виплачену доплату за службу в нічний час.

Позивач не давав згоду на виключення зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Зазначену бездіяльність ГУНП в Харківській області позивач оскаржив до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 у справі №520/833/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017 та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.012016 по 31.10.2017 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та компенсації за невчасно виплачену компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.012016 по 28.02.2019.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.022019 та компенсацію за невчасно виплачену компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.012016 по 28.02.2019.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2017 по 28.02.2019 та компенсації за невчасно виплачену доплату за службу в нічнийчас за період з 01.01.2017 по 28.02.2019.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та компенсацію за невчасно виплачену доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 року у справі №520/833/2020 Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року у справі №520/833/2020 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017, компенсації за невчасно виплачену компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019, компенсації за невчасно виплачену доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2017 по 28.02.2019, а також зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017, компенсацію за невчасно виплачену компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та компенсацію за невчасно виплачену доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019.

Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року по справі №520/833/2020 - залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення ГУНП в Харківській області здійснило нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017, компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 лише 24.12.2020 року.

Таким чином повний розрахунок при звільнені був проведений відповідачем лише 24.12.2020 року.

Водночас ГУНП в Харківській області не нарахувало та не виплатило позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 28.02.2019 року по 24.12.2020 року (по час повного розрахунку).

Зазначену бездіяльність позивач вважає протиправною.

Позивачем до позовної заяви надано виписку з банку, яка підтверджує зарахування на рахунок позивача присуджених сум 27.11.2020 та 24.12.2020.

Отже позивача було звільнено з військової служби 28.02.2019, а остаточний розрахунок з Позивачем Відповідач провів 24.12.2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати поліцейським грошового забезпечення за час затримки розрахунку. В свою чергу, відповідач такі доводи вважає безпідставними, посилаючись на те, що порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, якими не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-УІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-УІІІ), який набрав чинності 07.11.2015.

Згідно з ч.ч. 1. 5 ст. 94 Закон України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону № 580-УІІІ порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Порядок № 260).

Разом з тим, Законом України «Про Національну поліцію». Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», та Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 414, які є спеціальними у спірних правовідносинах, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських, не врегульовано питання відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з Національної поліції.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі №805/416/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з поліції та виключено зі списку особового складу з 28.02.2019 наказом ГУНП в Харківській області.

Відповідно, безпосереднім роботодавцем позивача було ГУНП в Харківській області, а тому відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України за непроведення розрахунку у день звільнення, має нести саме ГУНП в Харківській області.

Відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати грошової компенсації не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17.

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначено також, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

Судом встановлено, що позивачем лише зі спливом року з моменту звільнення з військової служби вчинені активні дії щодо отримання несплаченої компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій.

Зокрема, в січні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017, компенсацію громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та доплату за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 лише 24.12.2020 року.

Рішення суду, яким вимоги позивача було задоволено, зокрема, в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу зазначені вище виплати набрало законної сили 10.11.2020 та було виконано відповідачем 24.12.2020. При цьому частково рішення суду першої інстанції про задоволення позову було скасовано в суді апеляційної інстанції.

Сума, сплачена за результатами виконання рішення суду у справі № 520/9218/19, становила: індексація 3375,17 грн, компенсація - 9500,00 грн, доплата за службу в нічний час 1270,41 грн.

Розмір несвоєчасно сплачених сум при звільненні позивача загалом складає 14145,58грн.

Належні до виплати грошові кошти відповідачем в повному обсязі виплачені 24.12.2021, відтак розрахунок заборгованості має здійснюватися по 23.12.2020, кількість днів затримки складає 665 днів.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд вважає наявними підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Беручи до уваги суму нарахованої та сплаченої позивачу за рішенням суду індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2017, компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01.01.2016 по 28.02.2019 та доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 28.02.2019, наявність спору в частині вказаних виплат, часткове скасування рішення суду в апеляційній інстанції, дату звільнення позивача та тривалий період часу, протягом якого позивачем не вчинялися активні дії щодо відновлення свого порушеного права на отримання спірних сум, суд приходить до висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах принципу співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування позивачу за час затримки розрахунку до 50% від середньомісячного грошового забезпечення позивача, розрахованого станом на день його звільнення зі служби.

Одночасно суд вважає наявними підстави для відмови в позові в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2019 по 23.12.2020, оскільки відповідно до приписів ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Спір в межах справи №520/833/2020 вирішено на користь позивача частково, тому відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого має визначити суд.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2019 року по 23.12.2020 року в розмірі 50% від середньомісячного грошового забезпечення позивача, розрахованого станом на день його звільнення зі служби.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 травня 2021 року.

Суддя Білова О.В.