Справа № 160/13610/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-ГРУПП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
23 жовтня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-ГРУПП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
з податку на додану вартість в розмірі 6579,00 грн. за основним платежем та 1644,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
На виконання вимог ухвали 24.12.2020 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відзив на позовну заяву разом з витребуваними документами, згідно якого контролюючий орган не погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві, оскільки вони не спростовують висновків Акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Відповідач у відзиві наводить обставини, аналогічні тим, що встановлені під час перевірки та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки, останній день ухвалення рішення по справи припадав на день відпустки судді, справу розглянуто у перший робочий день після виходу судді з відпустки - 18.02.2021 року.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету всього на суму 8 952 грн., в т.ч. за листопад 2016 року - 8 952 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітнього (податкового) періоду у листопаді 2016 року на суму 6 579 грн.
- в порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) занижено податок на прибуток суму 13 978 грн., в т.ч. за 2016 рік на суму 13 978 грн.
На підставі встановлених порушень податковим органом винесені податкові повідомлення рішення:
Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними звернувся зі скаргою від 28.07.2020 року до Державної податкової служби України.
Не погоджуючись з процедурою та висновками проведеної перевірки, винесеними за її наслідками податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України), який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п.75.1. ст.75 ПК України).
Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України).
Відповідно до положень пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Приписами пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до положень п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 ПК України.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Як слідує з Акту перевірки та відзиву, Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області, ставить під сумнів реальність господарських операції між позивачем ТОВ «МАГ-ГРУПП» та ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП».
Так, між ТОВ «МАГ-ГРУПП» (підрядник), в особі директора Берднікова О.А., з однієї сторони, та ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» (субпідрядник), в особі директора ОСОБА_1 , з іншої сторони, укладено Договір субпідряду №219 від 03.09.2016 року (далі - Договір).
Згідно умов укладеного Договору (мовою оригіналу): «Субподрядчик обязуется, из материалов Подрядчика, с использованием своих расходных материалов, выполнить работы указанные в Приложении (Спецификации) к данному Договору, которое является его неотъемлемой частью, на объекте, расположенном по адресу: г.Днепр, ул.Симферопольская, в районе дома 2.
Подрядчик обязуется, согласно Договора, принять и своевременно оплатить качественно выполненные работы.
Згідно пп.2.1 Договору: «Перечень, цена и стоимость работ указаны в Приложении (Спецификации) к настоящему Договору».
Згідно пп.3.1 Договору: «Работы, согласно Приложения (Спецификации), Субподрядчик осуществляет в срок до 01.11.2016 года.
Згідно пп.4.1 Договору: «Расчеты по Договору производятся в виде перечисления денежных средств на расчетный счет Субподрядчика путем прямого банковского перевода по реквизитам указанным в настоящем Договоре.
Подрядчик производит 100% оплату стоимости выполненных работ в 20 (двадцати) диевный срок с момента подписания Акта приема-передачи выполненных работ (пп.4.2 Договору).
Акт подписывается в срок не позднее 3 (трех) календарных дней с момента окончания работ (пп.4.3 Договору).
В случае выявления в процессе приемки работ недостатков выполненных работ, Подрядчик в течение 10 (десяти) календарных дней после окончания работ должен предоставить письменное обоснование отказа (пп.4.5 Договору).
Згідно пп.5.1 Договору: Доставка материалов Субподрядчику осуществляется за счет Подрядчика.
Данный договор вступает в силу с момента его подписания и действует до полного выполнения Сторонами своїх обязательств по настоящему Договору (пп.6.1 Договору).
На підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «МАГ-ГРУПП» за вищезазначеним договором надано копії таких документів: договір, специфікацію до Договору №219, рахунок ЛГ-111017 від 01.11.2016 року, акт №ЛГ0111017 від 10.11.2016 року приймання - передачі виконаних робіт на загальну суму 72 804,65 грн.
Також, між ТОВ «МАГ-ГРУПП» (підрядник), в особі директора Берднікова О.А., з однієї сторони, та ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» (субпідрядник), в особі директора Лукаша Р.Я., з іншої сторони, укладено Договір субпідряду №220 від 03.10.2016 року (далі - Договір).
Згідно умов укладеного Договору (мовою оригіналу): «Субподрядчик обязуется, из материалов Подрядчика, с использованием своих расходных материалов, выполнить в г. Днепропетровске на ул.Журналистов, 15, комплекс работ по устройству магнезиального покрития пола толщиной 25-40 мм в объеме 98 м2 по цене 208,00 грн. с НДС за 1 м2, согласно Приложения (Спецификации) к данному Договору, котороя является его неотъемлемой частью.
Подрядчик обязуется, согласно Договора, принять и своевременно оплатить качественно выполненные работы.
Згідно пп.2.1 Договору: «Устройство магнезіального покрытия пола, согласно Спецификации осуществляется в течение 10 (десяти) робочих дней с момента получения предоплаты за комплекс работ. Доставка материалов Субподрядчику осуществляется за сет Подрядчика» (пп.2.2 Договору).
Згідно пп.4.1 Договору: «Расчеты по Договору производятся в виде перечисления денежных средств на расчетный счет Субподрядчика путем прямого банковского перевода по реквизитам указанным в настоящем Договоре.
Подрядчик производит 100% оплату в течении 14 дней календарних дней с момента подписания акта в раз мере: 20 384,00 грн в т.ч. НДС 20% (пп.4.2 Договоу).
Акт подписывается не позднее 3 (трех) календарных дней с момента окончания работ (пп.4.3 Договору).
В случае выявления в процессе приемки работ недостатков выполненных работ, Подрядчик в течение 3 (трех) календарных дней после окончания работ должен предоставить письменное обоснование отказа (пп.4.4 Договору).
Згідно пп.5.1 Договору: Передача материалов Субподрядчику осуществляется по Актам, которые являються неотъемлемой частью настоящего Договора.
Данный договор вступает в силу с момента его подписания и действует до полного выполнения Сторонами своїх обязательств по настоящему Договору (пп.6.1 Договору).
На підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «МАГ-ГРУПП» за вищезазначеним договором надано копії таких документів: договір, специфікацію до Договору №220, акт приймання - передачі матеріалів від 04.10.2016 року до Договору №220, рахунок №ЛГ-111018 від 01.11.2016 року, акт №ЛГ-111018 від 10.11.2016 року приймання - передачі виконаних робіт на загальну суму 20 384,00 грн.
Попри це, судом встановлено, що висновки відповідача у Акті перевірки обґрунтовані тим, що правочин укладений позивачем з контрагентом ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» є таким, що не спрямований на настання реальних правових наслідків, оскільки:
- у ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» не має трудових ресурсів;
- аналізом ЄРПН встановлено відсутність придбання ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» робіт/послуг, що були відображені в реалізації на позивача у листопаді 2016 року;
- у ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» відсутні власні (орендовані) основні засоби, офісні та складські приміщення, транспортні засоби;
- ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі №209/3986/18 засновника та директора ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» визнано винним у здійсненні фіктивного підприємства;
- первинні документи складені ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» носять формальний характер.
Дослідивши акт перевірки та надані до суду первинні документи, суд зазначає наступне.
Суд зауважує, що не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
При цьому, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» було зареєстрованою як юридична особа та станом на день здійснення господарських операцій з позивачем, було платником ПДВ та вправі було видавати податкові накладні, що останнім було й зроблено - видано позивачу податкові накладні, які зареєстровані у ЄРНП, що відображено у акті перевірки.
Крім того, з Договорів субпідряду позивача з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» вбачається, що такі підписані підрядником (ТОВ «МАГ-ГРУПП») та ОСОБА_1 як субпідрядник (ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП»).
Між тим, у матеріалах справи міститься копія ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі №209/3986/18, у відповідності до якої засновника та директора ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України (у зв`язку з закінченням строків давності).
Переслідуючи корисливу мету, після попередньої домовленості, ОСОБА_1 надав невстановленій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, власний паспорт та довідку про присвоєння індивідуального номеру платника податків. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа використовуючи паспортні дані ОСОБА_1 склала у визначеній формі відповідні документи, відповідно до яких ОСОБА_1 набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», а в подальшому в результаті проведення державних реєстраційних дій ОСОБА_1 став єдиним засновником та власником вказаного підприємства з 29.04.2016 року, при цьому фактично жодної участі в діяльності підприємства не брав.
Незаконна діяльність ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» полягала у тому, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовуючи реквізити ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала в наданні послуг іншим суб`єктам підприємницької діяльності в конвертації безготівкових грошових коштів в готівку та незаконному формуванню їм податкового кредиту з податку на додану вартість, укладати господарські угоди та первинні бухгалтерські документи, що свідчили про нібито реалізацію товарів, робіт (послуг) ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» для підприємств реального сектору економіки, відображати їх дані в податковій звітності, чим сприяли незаконному формуванню з податку на додану вартість. Окрім цього, невстановлені слідством особи отримали можливість складати та подавати від імені ОСОБА_1 офіційні документи податкової звітності ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» до місцевих органів ДФС за місцем реєстрації.
Таким чином, ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів з метою отримання грошової винагороди, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, придбав з метою прикриття незаконної діяльності ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», яке не мало на балансі основних та оборотних фондів (активів), власних або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень, автотранспорту, тобто не мало господарських можливостей здійснювати власну статутну діяльність та її не здійснювало.
Таким чином, судом встановлено, що в ухвалі Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі №209/3986/18 присутній аналіз господарських операцій позивача з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» та наявний висновок про те, що у період 29.04.2016 по 13.04.2017 роки незаконно сформовані витрати та податковий кредит по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП».
В ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі №209/3986/18 (провадження №1-кп/209/502/18) також зазначено, що обвинувачений ОСОБА_1 підтвердив встановлені органом досудового розслідування обставини, за яких він вчинив дане кримінальне правопорушення, вину визнав.
Згідно частин 6 та 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок (ухвала) суду в кримінальній справі.
Разом із тим, вказана норма встановлює межі обов`язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.
Така обов`язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок (ухвалу) або прийнято постанову.
Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку (ухвалі) в кримінальній справі щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку (ухвалі) в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов`язковою для адміністративного суду.
Оскільки, в ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі №209/3986/18 прямо вказано про те, що у період 29.04.2016 по 13.04.2017 роки незаконно сформовані витрати та податковий кредит по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», а також те, що вчинене засновником та директором ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» ОСОБА_1 діяння, поставлене в провину останньому, дійсно мало місце, то вказана вище ухвала суду є обов`язковою для адміністративного суду стосовно особи, правові наслідки дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
Судом відхиляються посилання позивача на те, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках (ухвалах), які набрали законної сили, оскільки в ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі №209/3986/18 прямо вказано про те, що у період 29.04.2016 по 13.04.2017 роки незаконно сформовані витрати та податковий кредит по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», а тому в цій частині він є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.
У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.
Слід звернути увагу, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності означає факт, що особу не буде притягнено до кримінальної відповідальності, хоча ця особа в дійсності вчинила діяння, що містять ознаки складу злочину і ці діяння не вчинені під впливом обставин, що виключають злочинність діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КК України, фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.
За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.
З огляду на вказані обставини, суд звертає увагу на те, що наслідки для податкового обліку створюють лише фактичний рух активів, а наявність первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.
Отже, статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту є безпідставним.
З матеріалів справи вбачається, що нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», контролюючим органом підтверджено не лише судовим рішенням у кримінальній справі, а й обставинами аналізу отриманої аналітичної інформації з бази даних АС "Податковий Блок" щодо ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», згідно з якою це підприємство не звітує до контролюючих органів, не виплачує доходи, не утримує податки та збори, наявність власних (орендованих) основних засобів, офісних та складських приміщень, транспортних засобів встановити не можливо, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого податку (форма №1ДФ) не подано, що очевидно унеможливлювало реалізацію товарів та фактичне виконання робіт/послуг для позивача.
З цього приводу суд зазначає, що платнику необхідно застосовувати розумну обережність при укладенні договорів з постачальниками. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
Між тим, позивачем до суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальника товарів, враховуючи відсутність в останнього достатніх трудових та матеріальних ресурсів (основних фондів) для проведення відповідної господарської діяльності, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить про обґрунтованість тверджень контролюючого органу про безпідставність формування податкового обліку позивача за господарськими операціями з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП».
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГ-ГРУПП» у задоволенні позову слід відмовити, оскільки надані позивачем первинні документи не підтверджують реального виконання господарських операцій з вказаним контрагентом позивача по укладеним договорам та не дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися і тягнуть настання реальних правових наслідків.
У відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у порядку та в строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева