Справа № 380/6006/20
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 травня 2021 року

м. Київ

справа № 380/6006/20

адміністративне провадження № К/9901/14298/21

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Васильєвої І.А., Олендера І.Я.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 380/6006/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги,

УСТАНОВИВ:

21.04.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021.

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати частково вимогу Головного управління ДПС у Львівській області № 108883-57 від 25.06.2020 про сплату боргу у частині сплати єдиного податку у сумі 954,54 грн та орендної плати з фізичних осіб у сумі 7 374,47 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021, позов задоволено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа підприємець з 29.06.2006, основним видом діяльності якого є відновлення відсортованих відходів. Свою підприємницьку діяльність позивача припинив 14.02.2020 року (запис № 8001207) за власним рішенням.

25.06.2020 Головним управлінням ДПС винесено податкову вимогу № 108883-57 про сплату ОСОБА_1 боргу у сумі 24 756,87 грн, з яких з єдиного податку 954,54 грн, з орендної плати з фізичних осіб 7374,47 грн, з податку на доходи з фізичних осіб 16 427,86 грн.

Окрім цього, позивач є учасником бойових дій та у період з квітня 2015 року по 26.09.2016 брав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей.

Таким чином, приписами частини третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що тимчасово мобілізовані на військову службу підприємці і самозайняті особи звільняються від обов`язку нарахування та сплати податків та зборів у період проведення мобілізації, а отже вимога від 25.06.2020 № 108883-57 про сплату позивачем податкового боргу зі сплати єдиного податку у сумі 954,54 грн та орендної плати з фізичних осіб у сумі 7374,47 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Головне управління ДПС у Львівській області не погодившись з судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 380/6006/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз змісту наведених норм дозволяє зазначити про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частиною п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX).

Враховуючи викладене, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 227000 грн, відносяться до категорії справ незначної складності (за винятком випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скаржник звертається до Суду з матеріальною вимогою, предметом позову є визнання протиправною та скасування вимоги № 108883-57 від 25.06.2020 про сплату боргу у частині сплати єдиного податку у сумі 954,54 грн та орендної плати з фізичних осіб у сумі 7 374,47 грн.

За таких обставин, з огляду на положення пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 380/6006/20 не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скарги Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі № 380/6006/20 відмовити.

Надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.А. Васильєва І.Я.Олендер