Справа № 604/1140/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 604/1140/20 пров. № А/857/7388/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року (рішення ухвалено в смт Підволочиськ, суддею Сидорак Г.Б.) у справі № 604/1140/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, поліцейського СРПП № 2 Гусятинського відділення поліції капрала поліції Логвина Назара Миолайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області із позовною заявою, у якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 234826 від 17.10.2020.

В обґрунтування позову зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, адже він не порушував Правил дорожнього руху. Вказує, що до зупинки відповідачем він пошкодив шину та змінив її на запаску для уникнення можливості створення аварійної ситуації і для її заміни прямував до СТО, про що повідомив відповідача, проте його доводи проігноровано.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року позов задоволено.

Постанову серії БАБ № 234826 від 17 жовтня 2020 р., винесену інспектором СРПП № 2 Гусятинського ВП капралом поліції Логвин Н.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121КУпАП - закрито.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, яке вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. На шляху позивача в напрямку м. Тернополя перебували кілька станцій технічного обслуговування автомобілів, де знаходиться шиномонтаж у смт Хоростків, м. Гримайлів та м. Скалат, де можна було замінити шини, однак позивач замінив шини не в найближчому СТО, а лише у м. Тернополі, чим порушив ПДР України.

Апелянт просив проводити розгляд справи у відсутності представника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою серії БАБ № 234826 від 17 жовтня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно із оскаржуваної постанови ОСОБА_1 о 08:41 год. в м. Хоростків Тернопільської області керував ТЗ марки MAN, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «Janmil» д.н.з. НОМЕР_2 та мав різні протектори шин на одній осі, чим порушив п. 31.4.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП не доведена, прийняте рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, а тому за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно постанова серії БАБ № 234826 від 17 жовтня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, пунктом 1.9 яких встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31.4 ПДР перелічено випадки, коли забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам (31.4.1 Гальмові системи, 31.4.2 Рульове керування, 31.4.3 Зовнішні світлові прилади, 31.4.4 Склоочисники і склообмивачі вітрового скла, 31.4.5 Колеса і шини, 31.4.6 Двигун, 31.4.7 Інші елементи конструкції).

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КУпАП настає в разі керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Колегія суддів зазначає, що для підтвердження порушення позивачем пункту 31.4 ПДР України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати відповідні докази.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належної його, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

З урахуванням наведених норм колегія суддів зазначає, що уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Проте, колегія суддів зазначає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена.

Як передбачено пунктом 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 31.5 ПДР України встановлено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пп. 9.9 і 9.11 цих Правил.

Як зазначає позивач, незадовго до зупинки поліцейськими транспортного засобу він пошкодив шину. Після заміни колеса він направляв автомобіль на СТО, про що повідомив відповідача, проте його доводи були проігноровані, незважаючи на той факт, що п. 31.5 ПДР України передбачено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту.

Такі твердження позивача нічим не спростовано. Навпаки, рахунком на оплату та актом здачі - прийняття робіт підтверджується факт заміни в цей день колеса на автомобілі.

Отже, на переконання колегії суддів, порушень Павил дорожнього руху ОСОБА_1 в цьому випадку не допущено; більше того, із змісту адміністративного позову та долучених матеріалів видно, що виявлені недоліки відразу були усунені позивачем, що виключає адміністративну відповідальність за частиною першою статті 121 КУпАП.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20.09.2012, п.53), згідно якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року у справі № 604/1140/20 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин