Справа № 240/571/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/571/20

Головуючий у 1-й інстанції: Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

28 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Бень Я.О.,

представника позивача: Вірьовкіна О.І.,

представниці позивача: Іванець І.В.,

представниці відповідача: Байдали І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Екотекстиль" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимог,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Екотекстиль" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Житомирській області від 21 грудня 2019 року № , № , № , № , № , рішення № від 21 грудня 2019 року, вимоги про сплату боргу № Ю- від 21 грудня 2019 року, податкової вимоги № 2013-51 від 20 січня 2020 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 21 грудня 2019 року № у частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 1327817,00 грн. за основним платежем і 331955,00 грн. штрафних санкцій; визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 21 грудня 2019 року №, № , № ; визнати протиправною і скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області № 2013-51 від 20 січня 2020 року. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що ТОВ "Чугуївський маслозавод" не має власних основних фондів для виробництва олії соняшникової, зберігання насіння соняшникового та олії соняшникової, згідно з поданим фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2018 рік (від 01.03.2019 №); згідно з ІТС «Податковий блок» відсутнє законне джерело походження насіння соняшникового, яке передано на переробку ТОВ «ЛІЛЯ ТИГРІ», кількість придбаного насіння соняшнику не відповідає кількості переробленого насіння та обсягам реалізованої олії соняшникової; в первинних документах зазначені різні адреси місця поставки товару, що унеможливлює підтвердження факту прийняття у власність ПрАТ «Екотекстиль» від ТОВ "Чугуївський маслозавод" олії соняшникової нерафінованої; ТОВ "Чугуївський маслозавод" відсутнє за податковою адресою. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що з урахуванням свідчень особи, наданих в рамках відкритих кримінальних проваджень щодо непричетності до господарської діяльності (підписання документів за грошову винагороду) ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», свідчить про те, що заборгованість в сумі 15 462 506,5 грн, яка згідно з даними бухгалтерського обліку підприємства обліковувалась перед кредитором ТОВ «Фірма «Діно», фактично не могла бути передана від первісною кредитора (ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО») до нового кредитора ТОВ «Фірма «Діно» за договором відступлення права вимоги від 22.12.2014. Апелянт вказує також на те, що наявність у позивача договірних відносин з ТОВ «Експертне бюро Шашкова» не спростовує обов`язку надання останнім фіскального чеку, а не прибуткового касового ордеру. Квитанція до прибуткового касового ордеру передбачена законодавством України, однак обов`язок оформлення готівкових операцій прибутковими і видатковими касовими документами встановлений лише при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 15 жовтня 2019 року по 25 листопада 2019 року посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області проведено планову виїзну перевірку ПрАТ «Екотекстиль» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2019 року та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове страхування за період 01 січня 2016 року по 30 червня 2019 року.

За результатами перевірки складено акт № 114/06-30-05-01/00307230 від 02 грудня 2019 року, згідно з яким встановлено наступні порушення:

1) пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пунктів 201.10, 201.14, 201.15, 201.1 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), норми частини п`ятої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, абзацу 2 розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 21 грудня 1999 року за № 893/4186, норми пункту 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за №336/22868, в результаті чого занижено податок на додану вартість, на загальну суму 1388098 грн., в тому числі по періодах: за січень 2017 року - на суму 7641 грн.; червень 2017 року - 52640 грн.; вересень 2018 року- 1327817 грн. Крім того, встановлено завищення значення рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного завітного (податкового) періоду» на загальну суму 748648грн., в тому числі по періодах: за січень 2017 року - на суму 7641 грн.; за вересень 2018 року- на суму 741007 грн.;

2) пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення ( стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 «Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку» та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153 (із змінами та доповненнями), пункту 5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку» та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за №85/4306, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2019 року в сумі 22101591 грн.;

3) пунктів 2.11, 3.1, 3.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, а також пунктів 19, 23, 24 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (із змінами і доповненнями), а саме: відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 49713, 33 грн.;

4) пункту 46.1 статті 46, пункту 51.1 статті 51, підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 ПКУ та пунктів 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 пункту 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 13 січня 2015 року № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ)». Податковим агентом допущено помилки при відображенні реєстраційних номерів облікової картки платників податків в розрахунках Ф. № 1 ДФ за І - III квартал 2016 року, II - IV квартал 2017 року, II - III квартал 2018 року та II квартал 2019 року.

5) підпункту 164.1.2 пункту 164.1, пункту 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 10912,57грн.;

6) пункту 1.6-1 підрозділу ХХ «Інші перехідні положення», пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.1.1 пункту 164.1, пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в результаті донарахування військового збору за ставкою 1,5% на загальну суму 745,70 грн.;

7) пункту 1 частини 2 статті 6, частини 2 статті 9, частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» №2464 від 08 липня 2010 року (зі змінами та доповненнями) та враховуючи зміни, внесені Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII перевіркою донараховано суму єдиного внеску до заробітної плати, що була меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць. В результаті чого недоутримано ЄСВ у розмірі 38,24% на загальну суму 33064,21 грн., у розмірі 22% на загальну суму 14495,75 грн., у розмірі 8,41% на загальну суму 141,63, у розмірі 3,6% в сумі 2,09 грн.

На підставі акту перевірки Головне управління ДПС у Житомирській області 21 грудня 2019 року прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 1388098, 00 грн. основного платежу і 347025, 00 грн. штрафних санкцій;

- № про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток на 22101591, 00 грн.;

- № про визначення штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді зарплати у розмірі 510, 00 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на 745,70 грн. основного платежу, 486,42 грн. штрафних санкцій та 183,52 грн. пені;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на 10912,57 грн. основного платежу, 7118,34 грн. штрафних санкцій та 2685,63 грн. пені.

21 грудня 2019 року винесено рішення № про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у розмірі 23850,79 грн. і вимогу № Ю- про сплату недоїмки по єдиному внеску у сумі 33064,21 грн.

20 січня 2020 року контролюючий орган виніс податкову вимогу № 2013-51 про сплату боргу по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18297,38 грн., по військовому збору - 1415,64 грн., по податку на додану вартість - 1259270,14 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням і вимогами, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції ПрАТ "Екотекстиль" з ТОВ "Чугуївський маслозавод" підтверджуються первинними документами, тому нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання по ПДВ та грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств є необґрунтованим і протиправним.

Крім того, податковим органом зроблено передчасні висновки про визнання заборгованості Товариства перед ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» безнадійною заборгованістю, наслідком чого став помилковий висновок про заниження ПрАТ «Екотекстиль» доходів за 4 квартал 2016 в сумі 15462507, 00 грн і відповідно збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток та зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Також суд першої інстанції вказав про те, що готівкові розрахунки за надані послуги ТОВ «Експертне бюро Шашкова» і ТОВ «Фірма Діно» здійснені без порушень норм податкового законодавства, що вказує на безпідставність визначення суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 20716,54 грн. та донарахування військового збору у сумі 745,70 грн.

Оскільки визначені на підставі податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Житомирській області від 21 грудня 2019 року № , № , № грошові зобов`язання по податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб та військовий збір є неузгодженими, тому податкова вимога № 2013-51 від 20 січня 2020 року підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не включив до податкової декларації з податку на додану вартість 10281,00 грн. ПДВ по податковим накладним від 17 січня 2017 року № 409, 18 січня 2017 року № 410, від 19 січня 2017 року №411, від 23 червня 2017 року № 4577, а отже ПрАТ "Екотекстиль" занизило суму податкового зобов`язання по ПДВ на 10281,00 грн.

Крім того, позивач не спростував висновки перевірки щодо наявності помилок при відображенні реєстраційних номерів облікової картки платників податків, арифметичних помилок і невірне рознесення даних в розрахунках Ф. № 1 ДФ за І - III квартал 2016 року, IV квартал 2017 року, II - III квартал 2018 року та II квартал 2019 року.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про обґрунтованість рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у розмірі 23850,79 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

Разом з тим вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з ч. 2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від 16.07.1999 року (далі - Закон № 996-ХІV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.1 Закону № 996-ХІV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу наведених норм колегія суддів дійшла висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про факт реальної зміни майнового стану платника податків.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині взаємовідносин позивача з ТОВ "Чугуївський маслозавод", колегія суддів виходить з наступного.

14 вересня 2018 року між ТОВ "Чугуївський маслозавод" (Постачальник) та ПрАТ "Екотекстиль" (Покупець) укладено договір поставки № П-04-1089 (а.с. 7-9 том 2). Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доставити (передати у власність) покупцеві олію соняшникову нерафіновану (далі - Товар). Товар поставляється окремими партіями, які визначаються в Додатках до цього Договору. Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти і оплатити кожну Партію товару.

14 вересня 2018 року між сторонами укладено Додаток №1 до Договору поставки (а.с. 3 том 2) про те, що постачальник продає, а покупець купує наступний товар: олію соняшникову нерафіновану. Загальна кількість товару 170 тонн 50 кг. Загальна вартість 3967800, 00 грн., у т.ч. 661300,00 грн. ПДВ. Місце поставки: ЕХW-Україна, Миколаївська область, смт. Братське, вул. Промислова, 4 згідно з Інкотермс в редакції 2010 року.

17 вересня 2018 року складено Акт прийому-передачі товару №1 до Додатку №1 від 14 вересня 2018 року до Договору поставки №П-04-1089 від 14 вересня 2018 року про те, що постачальник передав, а покупець прийняв у власність олію соняшникову вартістю 3642207,00 грн., у т.ч. ПДВ 607034,50 грн. (а.с. 4 том 2).

Поставка вказаної партії товару підтверджується видатковою накладною № СН 0000081 від 17.09.2018 на суму 3 642 207,00 грн, в т.ч. ПДВ 607 034,50 грн, складеною та зареєстрованою в ЄДРПН податковою накладною, №83 від 17.09.2018р. на суму 3 642 207,00 грн, в т.ч. ПДВ 607 034,50грн. Отриманий товар позивач оприбуткував, що підтверджується прибутковим ордером №А від 17.09.2018р (а.с 5-6 том 2).

Крім того, 14 вересня 2018 року між сторонами було укладено Додаток №2 до Договору поставки (а.с. 249 том 1) про те, що постачальник продає, а покупець купує наступний товар: олію соняшникову нерафіновану. Загальна кількість товару 200 тонн 180 кг. Загальна вартість 4548000, 00 грн., у т.ч. 758000,00 грн. ПДВ. Місце поставки: ЕХW-Україна, Миколаївська область, смт. Березанка, вул. Новосельська, 68, згідно Інкотермс в редакції 2010 року.

22 вересня 2018 року складено Акт прийому-передачі товару №1 до Додатку №2 від 14 вересня 2018 року до Договору поставки №П-04-1089 від 14 вересня 2018 року про те, що постачальник передав, а покупець прийняв у власність олію соняшникову вартістю 4324693,20 грн., у т.ч. ПДВ 720782,20 грн (а.с. 250 том 1).

Поставка вказаної партії товару підтверджується видатковою накладною №СН 0000082 від 22.09.2018р. на суму 4 324 693,20 грн. в т.ч. ПДВ 720 782,20 грн.; складеною та зареєстрованою в ЄДРПН податковою накладною №84 від 22.09.2018р. на суму 4 324 693,20 грн. в т.ч. ПДВ 720 782,20 грн. Отриманий Товар позивач оприбуткував, що підтверджується прибутковим ордером №А від 22.09.2018 (а.с. 1-2 том 2).

ПрАТ "Екотекстиль" здійснило оплату поставленого товару, що підтверджується платіжними дорученнями: платіжне доручення від 10.10.2018р. №3988 на суму 150000 грн., в т.ч. ПДВ 25000грн.; платіжне доручення від 11.10.2018р. №3991 на суму 150000 грн., в т.ч. ПДВ 25000грн.; платіжне доручення від 12.10.2018р. №4020 на суму 150000 грн.. в т.ч. ПДВ 25000грн.; платіжне доручення від 16.10.2018р. №4045 на суму 200000 грн., в т.ч. ПДВ 33333,33грн.; платіжне доручення від 29.10.2018р. №4214 на суму 4404481,12 грн., в т.ч. ПДВ 734080,19грн.; платіжне доручення від 29.10.2018р. №4223 на суму 200000 грн, в т.ч. ПДВ 33333,33грн.; платіжне доручення від 09.11.2018р. №4423 на суму 200000 грн, в т.ч. ПДВ 33333,33грн.; платіжне доручення від 12.11.2018р. №4425 на суму 55000 грн, в т.ч. ПДВ 9166,67грн.; платіжне доручення від 13.12.2018р. №4840 на суму 100000 грн, в т.ч. ПДВ 16666,67грн.; платіжне доручення від 14.12.2018р. №4862 на суму 100000 грн, в т.ч. ПДВ 16666,67грн.; платіжне доручення від 22.12.2018р. №4995 на суму 81484,25 грн, в т.ч. ПДВ 13580,71грн.; платіжне доручення від 22.12.2018р. №5007 на суму 375934,83 грн, в т.ч. ПДВ 62655,81грн (а.с. 90-101 том 2).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що ТОВ "Чугуївський маслозавод" протягом відповідного періоду олію соняшникову не придбавало та не має власних основних фондів для виробництва олії соняшникової, зберігання насіння соняшникового та олії соняшникової.

Згідно з актом перевірки проведеним дослідженням ланцюгів постачання відповідно до ІС «Податковий блок», «ЄРПН» встановлено обставини, які свідчать про відсутність у ТОВ «Чугуївський маслозавод» задекларованих власних та залучених ресурсів по ланцюгу постачальників, для постачання олії соняшникової нерафінованої та про формування для ПрАТ «Екотекстиль» податкового кредиту з податку на додану вартість згідно з податковими накладними, виписаними на поставку зазначеної продукції, але без реального здійснення господарських операцій. Зазначений контрагент-постачальник не є виробником даного виду товарів, перевіркою документально не підтверджено його придбання у зазначеного постачальника.

Отже, фактично вказана олія соняшникова нерафінована не могла бути поставлена ТОВ «Чугуївський маслозавод», даний факт свідчить про відсутність господарської операції купівлі-продажу товару між ПрАТ «Екотекстиль» та вищенаведеним контрагентом, а відносини носять лише документальний характер.

Таким чином, даний факт засвідчує безоплатне отримання ПрАТ «Екотекстиль» олії соняшникової нерафінованої від невідомих контрагентів, з невідомих джерел, а не від тих, які зазначені в супровідних документах, і, як наслідок, у підприємства відповідно до законодавчих вимог виникають доходи по безоплатно отриманим ТМЦ.

Крім того, згідно з актом перевірки встановлено, що ТОВ «ЛІЛІЯ-ТИГРІ» є виробником олії соняшникової нерафінованої, здійснювало переробку давальницької сировини ТОВ "Чугуївський маслозавод" згідно з договором від 01.08.2018 №ПРРЗ/08/18, про що виписано і зареєстровано податкові накладні. Крім того, згідно з ТТН ТОВ «ЛІЛІЯ-ТИГРІ» є вантажовідправником ТМЦ з адреси: Миколаївська область, Братський район, смт Березанка, вул.Новосельська, 68.

У зв`язку з цим контролюючий орган дійшов висновку про те, що участь ПрАТ «Екотекстиль» у схемі фінансово-господарської операції з придбання та реалізації олії соняшникової обмежується виключно проведенням платіжних операцій. Фактично участь у створенні, транспортуванні, реалізації олії тощо згідно з первинними документами не встановлено.

Отже, під час зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток податковий орган зазначає про безоплатне отримання ПрАТ «Екотекстиль» олії соняшникової нерафінованої від невідомих контрагентів, натомість при нарахуванні податкового зобов`язання по ПДВ стверджує, що виробником є ТОВ «ЛІЛІЯ-ТИГРІ» і заперечує факт участі позивача у ланцюгу постачання ТМЦ.

Крім того, податковий орган зазначає, що згідно ІТС «Податковий блок» відсутнє законне джерело походження насіння соняшникового, яке передано на переробку ТОВ «ЛІЛІЯ ТИГРІ», невідповідність кількості придбаного насіння соняшнику кількості переробленого насіння та обсягам реалізованої олії соняшникової; ТОВ "Чугуївський маслозавод" у 2019 році квартальні звіти за 2 та 3 квартали до контролюючих органів не подавалась, у деклараціях з податку на додану вартість за березень, квітень 2019 року задекларовано нульові показники, за травень - жовтень 2019 року податкова звітність з податку на додану вартість відсутня; ТОВ "Чугуївський маслозавод" відсутнє за податковою адресою.

Оцінюючи вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в постанові від 04 липня 2019 року у справі №802/3047/14-а дійшов наступного висновку: "Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд), а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в п.38 рішення у справі "Інтерсплав проти України" (заява № 803/02) Суд зазначив, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

В п. 23 рішення у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії" (заява №6689/03) Суд вказав, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Однак це не мало б прямого впливу на оподаткування організації-заявника.

Таким чином, сумніви податкового органу у добросовісності контрагента позивача або постачальників по ланцюгу постачання під час придбання насіння соняшнику або його переробки не підтверджують порушення позивачем положень податкового законодавства при формуванні вартості витрат на придбання олії соняшникової безпосередньо у ТОВ "Чугуївський маслозавод".

Колегія суддів враховує, що на момент виникнення спірних правовідносин ТОВ "Чугуївський маслозавод" був зареєстрований як платник податку на додану вартість, всі податкові накладні, видані ПрАТ "Екотекстиль" постачальником ТОВ "Чугуївський маслозавод", зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових.

Крім того, висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на підставі ІТС «Податковий блок», докази проведення перевірок та/або звірок відносно ТОВ "Чугуївський маслозавод" (щодо придбання насіння соняшника та його передачі на переробку) або ТОВ «ЛІЛІЯ ТИГРІ» (щодо отримання або придбання насіння соняшника, обсягів переробленого насіння та отриманої олії) в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи встановлені у справі обставини і наявні в матеріалах справи письмові докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт здійснення господарських операцій ПрАТ «Екотекстиль» з ТОВ "Чугуївський маслозавод" щодо придбання олії соняшникової підтверджується первинними документами.

З матеріалів справи встановлено, що з метою реалізації придбаного у ТОВ "Чугуївський маслозавод» товару ПрАТ «Екотекстиль» уклало договір комісії № К-04-1089 від 14 вересня 2018 року з ТОВ «Сінтеза Україна» (а.с. 245-247 том 1).

Відповідно до пункту 1.1. Договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснювати від свого імені та за рахунок комітента за обумовлену цим Договором винагороду такі дії:

- реалізацію нерезидентам України продукції, що належить комітенту (далі - Товар). Асортимент, кількість, ціна та інші характеристики зазначеного Товару изначаються в Додатках до цього Договору (в подальшому - Додатки), які є його невід`ємною частиною;

- укладає експортні зовнішньоекономічні договори купівлі-продажу Товару (далі - Контракти) з нерезидентами України (далі - Покупці). Істотні умови Контрактів, а саме: асортимент, кількість, якість і мінімальна ціна продажу Товару, умови (базиси) поставки, а також інші умови та вказівки Комітента обумовлюються Сторонами в Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною;

- збереження та транспортування Товару відповідно до базису поставки за Контрактом;

- укладає необхідні договори митного оформлення Товару при відправленні та виконує всі необхідні митні платежі.

На виконання умов Договору комісії від 14 вересня 2018 року №К-04-1089 складено Додаток №1 від 14 вересня 2018 року і акт приймання-передачі товару №1 від 17 вересня 2018 року до Додатку №1, згідно з яким Комітент передав, а Комісіонер прийняв олію соняшникову нерафіновану в кількості 156,050 т, місце передачі - Миколаївська область, смт. Братське, вул. Промислова, 4; Додаток №2 від 14 вересня 2018 року і акт приймання-передачі товару №1 від 22 вересня 2018 року до Додатку №2, згідно з яким Комітент передав, а Комісіонер прийняв олію соняшникову нерафіновану в кількості 190,180 т, місце передачі - Миколаївська область, смт. Березанське, вул. Новосельська, 68 (а.с. 237-240 том 1).

В подальшому Товар був реалізований (експортований) Комісіонером нерезидентам, що підтверджується звітами Комісіонера про виконання робіт:

- Звіт комісіонера №1 про виконання робіт від 23 жовтня 2018 року до Договору комісії №К-04-1089 від 14 вересня 2018 року про експорт олії нерафінованої з насіння соняшника в кількості 35,113 т на загальну суму 691374,97 грн., Додаток №1 від 23 жовтня 2018 року до звіту комісіонера, товар експортовано згідно вантажно-митної декларації (надалі - ВМД) UA500100/2018/008167 від 23 жовтня 2018 року нерезиденту «Sunoil TRADE Ltd», контракт SFO0310-YP1 від 03 жовтня 2018 року (а.с. 190-198 том 1);

- Звіт комісіонера №2 про виконання робіт від 18 жовтня 2018 року до Договору комісії №К-04-1089 від 14 вересня 2018 року про експорт олії нерафінованої з насіння соняшника в кількості 134,354 т на загальну суму 2645430,26 грн., Додаток №1 від 18 жовтня 2018 року до звіту комісіонера, товар експортовано згідно вантажно-митної декларації (надалі - ВМД) UA500170/2018/021736 від 18 жовтня 2018 року нерезиденту «Sunoil TRADE Ltd», контракт SFO2109-YP3 від 22 вересня 2018 року (а.с. 209-217 том 1);

- Звіт комісіонера №3 про виконання робіт від 29 листопада 2018 року до Договору комісії №К-04-1089 від 14 вересня 2018 року про експорт олії нерафінованої з насіння соняшника в кількості 20,609 т на загальну суму 407542,98 грн., Додаток №1 від 29 листопада 2018 року до звіту комісіонера, товар експортовано згідно вантажно-митної декларації (надалі - ВМД) UA500170/2018/026253 від 29 листопада 2018 року нерезиденту Sunoil TRADE Ltd, контракт SFO2109-YP3 від 22 вересня 2018 року (а.с. 179-187 том 1);

- Звіт комісіонера №4 про виконання робіт від 05 грудня 2018 року до Договору комісії №К-04-1089 від 14 вересня 2018 року про експорт олії нерафінованої з насіння соняшника в кількості 156,050 т на загальну суму 3129725,04 грн., Додаток №1 від 05 грудня 2018 року до звіту комісіонера, товар експортовано згідно вантажно-митної декларації (надалі- ВМД) UA504010/2018/003094 від 05 грудня 2018 року нерезиденту «Sunoil TRADE Ltd», контракт SFOUSS-3 від 14 вересня 2018 року (а.с. 202-207 том 1).

Оплата Товару по Договору комісії №К-04-1089 від 14 вересня 2018 року підтверджується виписками/особовий рахунок за 29 жовтня 2018 року і 22 грудня 2018 року на загальну суму 6874073,25 грн. (а.с. 87-89 том 2).

Факт надання послуг ТОВ «Сінтеза Україна» підтверджується актами наданих послуг №801 від 23 жовтня 2018 року; №785 від 18 жовтня 2018 року; №953 від 03 грудня 2018 року; №962 від 05 грудня 2018 року. Згідно з вказаними актами Комісіонеру виплачена комісійна винагорода за реалізацію товару на експорт на загальну суму 93657,05 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав ТТН на вивіз олії соняшникової нерафінованої у кількості 156,05 т із смт. Братське, вул. Промислова, буд. 4 за номерами ЗМЗ00001, ЗМЗ100002, ЗМЗ00003, ЗМЗ00004, ЗМЗ00005, ЗМЗ00006, ЗМЗ00055, вказані в звіті Комісіонера від 05.12.2018 №4 та Додатку від 05.12.2018 №1, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з умовами договору комісії та ТТН транспортування товару здійснювалося на замовлення ТОВ "Сінтеза Україна".

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Пунктами 1, 2 вказаного Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах: обов`язковим документом є - товарно-транспортна накладна; для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Таким чином, товарно-транспортні накладні стосуються дотримання правил перевезень автомобільним транспортом і не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

У разі відсутності певних первинних документів щодо придбання платником податків ТМЦ товарно-транспортні накладні можуть слугувати додатковим підтвердженням руху товарів, оскільки свідчать про його транспортування.

Зважаючи на те, що позивач не є замовником перевезень і надав первинні документи, зокрема, акти приймання-передачі товару, які підтверджують передачу придбаного товару комісіонеру, та звіти комісіонера, що підтверджують його реалізацію, і при цьому відповідач не спростовує їх доказове значення, тому доводи апеляційної скарги про відсутність ТТН № ЗМЗ00001, ЗМЗ100002, ЗМЗ00003, ЗМЗ00004, ЗМЗ00005, ЗМЗ00006, ЗМЗ00055 не спростовують фактичного вчинення господарської операції з реалізації олії соняшникової нерафінованої.

Крім того, в апеляційній скарзі податковий орган вказує на те, що ПрАТ "Екотекстиль" на запит контролюючою органу надало до перевірки товарно-транспортні накладні на вивіз олії соняшникової нерафінованої із смт. Березанка, вул. Повосельська. 68 у кількості 232,04 т, що на 41,86 тону більше від обсягу олії згідно з Додатком №2 до Договору комісії від 14 вересня 2018 року №К-04-1089.

Згідно з матеріалами справи позивач надав до перевірки товарно-транспортні накладні, які підтверджують, що транспортування ТМЦ здійснювалося на замовлення ТОВ "Сінтеза Україна" (а.с. 219, 221, 223, 225, 227, 229, 231, 233, 235 том 1).

Відповідно до листа ТОВ «Сінтеза Україна» вих.№88 від 05.12.2019 (а.с.248 том 1) згідно з товарно-транспортними накладними, наданими на підтвердження перевезення товару із вул.Новосельської, буд 68, смт Березанка, Миколаївської області до терміналів ТОВ «Рісоіл Термінал» у м.Чорноморськ, Миколаївська обл. та ТОВ «Рисоіл ЮГ» у с.Візірка, Комінтерн. Р-ну, Одеської обл. крім олії соняшникової нерафінованої ПрАТ "Екотекстиль" перевозилася олія соняшникова нерафінована і інших замовників.

В той же час згідно зі звітами комісіонера №1, 2, 3, 4 обсяги експортованої олії соняшникової нерафінованої відповідають обсягам олії, придбаної у ТОВ "Чугуївський маслозавод".

При цьому контролюючий орган не надав доказів про те, що ПрАТ «Екотекстиль» реалізовано товару у більшому обсязі, ніж придбано у ТОВ "Чугуївський маслозавод".

З урахуванням вищенаведеного наявність в ТТН відхилення в обсягах перевезеної олії соняшникової нерафінованої не спростовує фактичного вчинення господарської операції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем до перевірки первинні документи підтверджують факт реалізації олії соняшникової нерафінованої нерезидентам.

В той же час доводи контролюючого органу про те, що ПрАТ «Екотекстиль» не брало участі у створенні, транспортуванні або реалізації товару є необґрунтованими, оскільки ПрАТ «Екотекстиль» ініціювало реалізацію олії на експорт, а комісіонер діяв в інтересах та за дорученням позивача.

Отже, наявними в матеріалах справи первинними документами підтверджується придбання ПрАТ «Екотекстиль» у ТОВ "Чугуївський маслозавод" олії соняшникової нерафінованої та реалізації придбаного товару комісіонером на експорт.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання по ПДВ у розмірі 1327817,00 відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 грудня 2019 року № та зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток на 22101591, 00 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 21 грудня 2019 року № є необґрунтованим.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині кредиторської заборгованості в загальній сумі 15462506,50 грн по контрагенту ТОВ «Фірма «Діно», яка виникла згідно з договором відступлення права вимоги від 22 грудня 2014 року №14/22-12 Н, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

З матеріалів справи встановлено, що 03 вересня 2012 року між ПрАТ «Екотекстиль» і ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» укладено договір поставки №0309-1; договір поставки від 10 вересня 2012 року № 1009-1; договір поставки від 23 вересня 2012 року №2309-1 (а.с. 83-85 том 2). Постачальником задокументованих поставок ТМЦ (одягу) відповідно до вищевказаних договорів був контрагент ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО». Реальність вказаних господарських операцій підтверджується ухвалою ВАС України від 21 березня 2017 року у справі № 806/7566/13-а (провадження К/800/27567/14).

22 грудня 2014 року було укладено Договір відступлення права вимоги № 14/22- 12Н, відповідно до пункту 1 якого Первісний кредитор (ТОВ «Торгова компанія «Агро- Інкам СВО») уступає, а Новий кредитор (ТОВ «Фірма «Діно») приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договорами:

- договір поставки №0309-1 від 03 вересня 2012 року по виконанню грошового зобов`язання в сумі 3958758,00 грн. з урахуванням ПДВ;

- договір поставки №1009-1 від 10 вересня 2012 року по виконанню грошового зобов`язання в сумі 5113748,02 грн. з урахуванням ПДВ;

- договір поставки №2309-1 від 23 вересня 2013 року по виконанню грошового зобов`язання в сумі 6390000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Всього на суму 15462506,50 грн.

20 лютого 2015 року між ТОВ «Фірма «Діно» (Зберігач) і ПрАТ «Екотекстиль» (Поклажодавець) укладено договір зберігання, відповідно до якого Поклажодавець зобов`язувався за плату зберігати одяг за адресою: м. Житомир, вул. Баранова, 50.

З метою погашення боргу перед ТОВ «Фірма «Діно» 26 січня 2016 року між ПрАТ «Екотекстиль» (Кредитор), ТОВ «Технополіс» (Первісний боржник) і ТОВ «Фірма «Діно» (Новий боржник) укладено Договір про переведення боргу. Відповідно до пунктів 1, 2 Договору, Первісний боржник переводить до Нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 2843960,51 грн. з ПДВ, що виник на підставі Договору поставки №29/12 від 29 грудня 2014 року (укладений між ПрАТ «Екотекстиль» і ТОВ «Технополіс»).

28 січня 2016 року укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з якою зменшились однорідні зустрічні зобов`язання між ПрАТ «Екотекстиль» і ТОВ «Фірма «Діно» на суму 2843960,51 грн. В результаті кредиторська заборгованість ПрАТ «Екотекстиль» перед ТОВ «Фірма «Діно» зменшилася з 15462506,50 грн. до 12618545,99 грн.

Для погашення боргу перед ТОВ «Фірма «Діно», який виник за договором відступлення права вимоги від 22 грудня 2014 року №14/22-12Н, ПрАТ «Екотекстиль» передало в оплату за товар, а ТОВ «Фірма «Діно» прийняло прості векселі в кількості 6 штук, які погасили заборгованість на суму 12618545,99 грн.

24 листопада 2016 року ПрАТ «Екотекстиль» (Постачальник) уклало з ТОВ «Матісс» (Покупець) договір поставки №24/11, відповідно до якого в листопаді та грудні 2016 року передало у власність Покупцю товар (одяг) на загальну суму 4618895,52 грн., що підтверджується видатковими накладними №А від 30 листопада 2016 року, №А від 21 грудня 2016 року, №А від 21 грудня 2016 року, №А від 22 грудня 2016 року.

23 грудня 2016 року укладено Договір про переведення боргу, відповідно до якого ТОВ «Матісс» (Первісний боржник), ВКП «Формат «Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (Новий боржник) і ПрАТ «Екотекстиль» (Кредитор) переводить борг з Первісного боржника на Нового боржника по договору поставки №24/11 від 24 листопада 2016 року в розмірі 4618895,52 грн. з урахуванням ПДВ на Нового боржника.

26 та 27 грудня 2016 року ВКП «Формат «Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» як Векселеутримувач в оплату за товар пред`явило та передало, а ПрАТ «Екотекстиль» як Векселедавець прийняло власні прості векселі (АА2686202, АА0946681) на загальну суму 4618545,99 грн.

22 грудня 2016 року ПрАТ «Екотекстиль» (Постачальник) уклало з ТОВ «Крогер» (Покупець) договір поставки №24/11, відповідно до умов якого передало у власність Покупцю товар (одяг) на загальну суму 9843552,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №А від 23 грудня 2016 року, №А від 23 грудня 2016 року, №А від 26 грудня 2016 року, №А від 26 грудня 2016 року, №А від 27 грудня 2016 року, №А від 27 грудня 2016 року.

28 та 29 грудня 2016 року ТОВ «КРОГЕР» як Векселеутримувач в оплату за товар пред`явило та передало, а ПрАТ «Екотекстиль» як Векселедавець, прийняло власні прості векселі (АА0946682, АА0946683, АА 2686201, АА0946680) на загальну суму 8000000,00 грн.

Таким чином, станом на 30 грудня 2016 року, борг ТОВ «Крогер» перед ПрАТ «Екотекстиль» зменшився до 1843552,00 грн. 31 грудня 2018 року ПрАТ «Екотекстиль» було прийнято рішення про списання даної заборгованості після направлення декількох вимог в порядку досудового врегулювання спору, як безнадійного боргу, у зв`язку із сумнівом про її повернення боржником відповідно до П(С)БО 10.

Згідно з Актом перевірки (а.с. 73-80 том 1) на дату укладання договору про відступлення права вимоги (22 грудня 2014 року) та на дату реєстрації акту перевірки ТОВ «Агро-Інкам СВО» є фігурантом кримінальних проваджень згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень. В ході досудового розслідування встановлено, що особа_4 в травні 2012 року використовуючи реквізити особи_5, перереєстрував на його ім`я ТОВ "Торгова компанія "Агро-Інкам СВО" з метою прикриття незаконної діяльності.

При проведеному аналізі ТОВ «Фірма «Діно» згідно з базами даних ДПС України та наявної оперативної інформації встановлено, що останню податкову звітність подано до податкового органу за грудень 2014 року, а отже встановити/спростувати взяття будь-яких зобов`язань ТОВ «Фірма «Діно» в грудні 2014 року та в подальшому не є можливим, що ставить під сумнів сам факт здійснення "документально відображеної" господарської операції з відступлення права вимоги грошового зобов`язання та подальшого погашення вказаного боргу.

Враховуючи свідчення особи, надані в рамках кримінального провадження щодо непричетності до господарської діяльності (підписання документів за грошову винагороду) ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», контролюючий орган дійшов висновку про те, що заборгованість в сумі 15462506,5 грн., яка згідно з даними бухгалтерського обліку підприємства обліковувалась перед кредитором ТОВ «Фірма «Діно», фактично не могла бути передана від первісного кредитора (ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО») до нового кредитора (ТОВ «Фірма «Діно») в рамках «документально» оформленого договору відступлення права вимоги від 22.12.2014. Окрім того, неможливо підтвердити взяття будь-яких зобов`язань у період укладання вищевказаного договору ТОВ «Фірма «Діно» та відповідного погашення сум зазначеної заборгованості ПрАТ «Екотекстиль» перед вказаним контрагентом, оскільки останній податкову, фінансову звітність до органів ДПС не подавав, інформація щодо наявності дебіторської/кредиторської заборгованості відсутня, інформація щодо подання ліквідаційного балансу банкрута відсутня, відповідно до інформації єдиного реєстру судових рішень діяльність зазначених контрагентів спрямована для оформлення фіктивних документів для інших СГД реального сектору економіки, а відтак зазначена кредиторська заборгованість є безнадійною і підлягає включенню до доходів платника відповідно до законодавчих вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідка, відібрані в межах кримінального провадження, директора ТОВ «Агро-Інкам СВО» гр. ОСОБА_1 , який в ході допиту вказав, що в 2012 році, перебуваючи у м. Києві, на пропозицію ОСОБА_2 перереєстрував на своє ім`я ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» () без мети здійснення фінансово-господарської діяльності з метою прикриття незаконної діяльності. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києві від 12.02.2020 року у справі №752/16305/16-к директора ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» гр. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, однак звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи, тому відповідні обставини підлягають врахуванню в межах даної справи. Крім того, неможливо підтвердити взяття будь-яких зобов`язань у період укладання вищевказаного договору ТОВ «Фірма «Діно» та відповідного погашення сум зазначеної заборгованості ПрАТ «Екотекстиль» перед вказаним контрагентом, оскільки останній податкову, фінансову звітність до органів ДПС не подавав, інформація щодо наявності дебіторської/кредиторської заборгованості відсутня, інформація щодо подання ліквідаційного балансу банкрута відсутня.

Отже, контролюючий орган мотивує нереальність господарської операції щодо відступлення права вимоги, посилаючись на кримінальне провадження стосовно ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» та відсутність податкової звітності від ТОВ «Фірма «Діно».

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що діяльність ТОВ «Фірма «Діно» спрямована для оформлення фіктивних документів для інших СГД реального сектору економіки не підтверджується відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили або матеріалами перевірок вказаного товариства, а отже є необґрунтованими.

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження №0000073 проводилось досудове розслідування стосовно ОСОБА_1 і стосовно кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

Ч.6 ст.78 КАС України передбачено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

При цьому, передбачене статтею 78 вказаного Кодексу звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Відповідач посилається на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києві суду про закриття кримінального провадження від 12.02.2020 року у справі №752/16305/16-к, як на доказ порушення податкового законодавства з боку позивача, водночас, господарська діяльність ПрАТ «Екотекстиль» не досліджувалася в межах кримінального провадження №0000073.

З урахуванням вищенаведеного вказана вище ухвала суду про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства. Посилання відповідача на зазначену кримінальну справу, в якій закрито провадження, не є підставою для висновку про протиправність дій позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року в справі № 808/3837/16.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що з урахуванням показів директора ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» ОСОБА_1 , підпис якого міститься на договорі відступлення права вимоги № 14/22- 12Н, вказаний договір не може підтверджувати перехід заборгованості в сумі 15462506,5 грн від первісного кредитора ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» до нового кредитора ТОВ «Фірма «Діно».

В той же час посилання на недоліки договору без дослідження руху активів та встановлення змін майнового стану платника податків не можуть бути підставою для визнання господарської операції такої, що не створює зобов`язань для ТОВ «Фірма «Діно» та ПрАТ «Екотекстиль».

Судом встановлено, що відповідач визначив кредиторську заборгованість ПрАТ «Екотекстиль» у розмірі 15462506,50 грн перед ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» як безнадійну, однак не врахував, що у разі невизнання відступлення права вимоги за договором №14/22-12Н у позивача виникає дебіторська заборгованість у взаємовідносинах з ТОВ «Фірма «Діно», ТОВ «Матісс», ТОВ «Крогер».

Відповідно до ухвали ВАС України від 21 березня 2017 року у справі №806/7566/13-а (провадження К/800/27567/14) судом встановлено реальність господарських операцій з поставки товарів між ПрАТ «Екотекстиль» і ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО», на підставі яких у позивача виникла дебіторська заборгованість на суму 15462506,50 грн.

Водночас, згідно з актом перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган не з`ясував обставини виникнення у ПрАТ «Екотекстиль» зобов`язань згідно з видачею і переданням між контрагентами простих векселів, виданих ТОВ «Фірма «Діно», та не дослідив первинні документи та рух активів у господарських операціях з ТОВ «Фірма «Діно», ТОВ «Матісс», ТОВ «Крогер», оплата за якими проведена за рахунок заборгованості перед ТОВ «Торгова компанія «Агро-Інкам СВО» у розмірі 15462506,50 грн.

22 березня 2021 року ПрАТ «Екотекстиль» подало до суду додаткові пояснення, в яких зазначило про те, що всі податкові зобов`язання з податку на додану вартість при відвантаженні одягу ТОВ «Крогер» та ТОВ «Матісс» в листопаді-грудні 2016 року нараховані та сплачені в повному обсязі 2 410 407,92 грн, в т.ч. за листопад 2016 року 780567,60 грн (ТОВ «Матісс»), за грудень 2016 року 613702,40 грн (ТОВ «Матісс»), за грудень 2016 року 1640592 грн (ТОВ «Крогер»), та відображені в деклараціях з податку на додану вартість за листопад та грудень 2016 року. Доходи від реалізації одягу також відображені в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2016 рік (рядок 01).

На підтвердження вказаних вище обставин позивач долучив до письмових пояснень копії декларації з податку на прибуток підприємств за 2016 рік та декларацій з податку на додану вартість за листопад та грудень 2016 року.

Оскільки пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України передбачає, що об`єкт оподаткування визначається як фінансовий результат з урахуванням як прибутків, так і збитків підприємства, колегія суддів дійшла висновку про те, що донарахування ПрАТ «Екотекстиль» від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 15462506,50 грн без з`ясування перевірки та встановлення вказаних вище обставин є необґрунтованим.

Зважаючи на встановлені у справі обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючий орган дійшов необґрунтованого висновку про збільшення ПрАТ «Екотекстиль» податкового зобов`язання з податку на прибуток та зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 15462506,50 грн без дослідження господарської діяльності позивача на підставі даних бухгалтерського обліку та відповідної податкової звітності.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 10912,57 грн. і нарахування військового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пунктів 2.11, 3.1, 3.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15 грудня 2004 року, пунктів 19, 23, 24 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, а саме: відсутні достовірні розрахункові документи встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція), що підтверджує факт витрачених коштів (вартість оплачених послуг, придбаних товарів), які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 49713,33 грн. (а.с. 139-141, 159 том 1).

У зв`язку з цим на підставі підпункту 164.1.2 пункту 164.1, пункту 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 10912,57грн.

З цих же підстав внаслідок порушення вимог пункту 1.6-1 пункту 16-1 підрозділу ХХ «Інші перехідні положення», пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.1.1 пункту 164.1, пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України також донараховано військового збору за ставкою 1,5% на загальну суму 745,70 грн.

Відповідно до пункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Згідно з пунктом 164.5 статті 164 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп).

У такому самому порядку визначаються об`єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Відповідно до підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

З матеріалів справи встановлено, що 01 серпня 2018 року між ПрАТ «Екотекстиль» (Замовник) і ТОВ «Експертне бюро Шашкова» (суб`єкт оціночної діяльності) був укладений договір №01/08-18, відповідно до якого замовник доручає, а суб`єкт оціночної діяльності приймає на себе обов`язки здійснити оцінку акцій, мета оцінки - визначення ринкової вартості однієї простої іменної акції. П. 4.2. вказаного Договору передбачено, що розрахунок здійснюється замовником не пізніше 20 вересня 2018 року шляхом внесення грошових коштів через касу підприємства (а.с. 164-165 том 1).

Кошти в касу суб`єкта оціночної діяльності були внесені готівкою генеральним директором ПрАТ "Екотекстиль" ОСОБА_3 на загальну суму 45000,00 грн. На підтвердження отримання вказаних коштів головним бухгалтером ТОВ «Експертне бюро Шашкова» на оплату послуг були видані квитанції до прибуткового касового ордера (а.с. 167-176 том 1).

Працівником ПрАТ «Екотекстиль» Забродським С.А. також здійснювався готівковий розрахунок за надані послуги зі зберігання товару і на підтвердження прийняття готівки в касу ТОВ «Фірма «Діно» була видана квитанція №1 від 14 квітня 2017 року (а.с. 177 том 1).

Згідно з пунктом 2.11 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15 грудня 2004 року (чинне до 05 січня 2018 року), видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України. Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження. Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Пунктами 3.1-3.3 вказаного Положення передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ), оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Аналогічні положення містяться в пунктах 23, 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, яке набрало чинності 05 січня 2018 року.

Визначення поняття розрахункового документа наведено у статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», згідно з яким розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пунктів 1, 3 розділу І Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Мінфіну України від 21 січня 2016 року № 13, на підтвердження факту надання послуг та отримання готівкових коштів у сфері послуг суб`єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб`єкта господарювання.

У пункті 3 Положення зазначено, що у разі відсутності у документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, документ не прийматиметься як розрахунковий.

Таким чином, квитанція до прибуткового касового ордера є первинним документом в розумінні норм Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» і підтверджує оплату послуг ТОВ «Експертне бюро Шашкова» та ТОВ «Фірма Діно».

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що ТОВ «Експертне бюро Шашкова» і ТОВ «Фірма Діно» були зобов`язані видати позивачу фіскальні чеки, а не квитанції до прибуткового касового ордера.

Водночас, колегія суддів вважає такі доводи податкового органу необґрунтованими, оскільки вони не спростовують доказове значення квитанції до прибуткового касового ордера як первинного документа і стосуються виключно питання дотримання контрагентами позивача законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, а не змісту господарських операцій.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність визначення суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 20716,54 грн та донарахування військового збору у сумі 745,70 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині правомірності податкової вимоги № 2013-51 від 20 січня 2020 року, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пп.14.1.39 п. 14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пп."е" п.176.1 ст.176 ПК України передбачено, що платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, у разі несплати платником податків визначених контролюючим органом грошових зобов`язань протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або закінчення процедури його оскарження, такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Отже, підставою для винесення податкової вимоги є наявність у платника податків несплаченої суми узгодженого податкового зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що податкова вимога сформована на податковий борг станом на 19.01.2020. Оскільки станом на дату граничного терміну сплати 11.01.2020 сума грошового зобов`язання не була оскаржена в адміністративному та судовому порядку, то сума грошового зобов`язання є узгодженою, а податкова вимога правомірною.

Відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За змістом пункту 56.18 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З матеріалів справи встановлено, що сума грошового зобов`язання за податковою вимогою № 2013-51 від 20 січня 2020 року визначена на підставі податкових повідомлень-рішень від 21 грудня 2019 року № , № , № .

При цьому податкові повідомлення-рішення від 21 грудня 2019 року № , № , № оскаржені ПрАТ «Екотекстиль» до суду і є предметом позову у даній справі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з оскарженням податкових повідомлень-рішень до суду, сума грошового зобов`язання не є узгодженою, а отже податкова вимога № 2013-51 від 20 січня 2020 року підлягає скасуванню.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2020 року визначений у розмірі 2102 грн.

Отже, судовий збір за подання у 2020 році позову майнового характеру не повинен перевищувати 21020 грн.

Згідно з позовною заявою ПрАТ «Екотекстиль» заявило 8 позовних вимог майнового характеру.

В той же час у справі за позовною заявою з декількома вимогами майнового характеру ціна позову визначається шляхом додавання ціни окремих вимог і складає 23 524 963,10 грн.

Оскільки 1,5% від ціни позову ПрАТ «Екотекстиль» перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір ставки судового збору у даній справі згідно з вищевказаними правовими нормами становить 21020 грн.

Водночас, згідно з матеріалами справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 42040 грн (а.с.107, 117 том 2), тобто на 21020 грн більше від розміру, встановленого Законом України "Про судовий збір".

При цьому стягненню підлягає судовий збір в межах розміру, визначеного Законом України "Про судовий збір", а не фактично сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

В той же час, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь ПрАТ «Екотекстиль» 35628,90 грн сплаченого судового збору, що перевищує розмір судового збору згідно із Законом та не відповідає ч.3 ст.139 КАС України в частині пропорційності понесених судових витрат до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року задоволено позовні вимоги ПрАТ «Екотекстиль» на суму 23 440 320,30 грн, що складає 99,64% від загальної ціни позову, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в розмірі 21020 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ПрАТ «Екотекстиль», однак неправильно вирішив процесуальне питання про розподіл судових витрат.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Екотекстиль" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимог змінити.

Абзац шостий резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року викласти в наступній редакції:

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Приватного акціонерного товариства "Екотекстиль" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 21 020 грн (двадцять одна тисяча двадцять гривень)".

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 травня 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.