Справа № 580/3628/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3628/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування припису,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Черкаській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ЧК151/1448/АВ/П від 13.03.2020.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування встановлено допуск позивачем до роботи без укладання трудового договору чотирьох осіб, що є порушенням вимог ч.1 ст.21, ч.1, 3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що за місцем здійснення нею господарської діяльності також здійснює діяльність і інший суб`єкт господарювання, з яким і перебували в трудових відносинах відповідні особи, щодо яких відповідачем було необґрунтовано встановлено порушення з боку позивача, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 , зареєстрована як суб`єкт господарювання 21.10.2019 за основним видом діяльності за КВЕД - « 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний)», а 25.03.2020 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ (а.с.44-45).

У період з 14.02.2020 по 20.02.2020 Управлінням Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , яка використовує найману працю, за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт №ЧК151/1448/АВ, в якому зафіксовано порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України № 413, а саме ФОП ОСОБА_1 фактично допущені до роботи без оформлення трудового договору у письмовій формі шляхом укладання договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу ОСОБА_6 , яка знаходилася 14.02.2020 у приміщенні кухні кафе та пояснила, що стажується на посаду кухаря, ОСОБА_3 , яка знаходилася за барною стійкою у кафе 14.02.2020 та пояснила, що працює офіціантом, ОСОБА_4 , яка виконувала функції касира 14.02.2020, ОСОБА_5 , яка виконувала функції офіціанта 14.02.2020 та пояснила, що стажується на посаду офіціанта, у кафе за адресою АДРЕСА_1 . Документи щодо оформлення трудових відносин з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , станом на 19.02.2020 відсутні (а.с.12-16).

На вказаний акт позивачем було подано зауваження вих.№04/03-2 від 04.03.2020 (а.с.17-19), за результатом розгляду яких, листом від 13.03.2020 №1669/01-10/1947 (а.с.20-21) заперечення позивача залишені без задоволення.

13.03.2020 відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №ЧК151/1448/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення трудового законодавства у строк до 01.04.2020 (а.с.22-24).

Позивачем подано скаргу вих.№26/03-02 від 26.03.2020 на вказаний припис про усунення виявлених порушень (а.с.25-28), зазначивши, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є працівниками іншого суб`єкта господарювання, однак листом відповідача від 30.04.2020 №2605/01-10/2957 (а.с.29-33) вимоги скарги залишені без задоволення.

Вважаючи вказаний припис про усунення порушення протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що матеріалами перевірки та справи не підтверджено допуск громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до роботи без укладання трудового договору, за вказаних обставин, суд дійшов висновку, що припис про усунення виявлених порушень №ЧК 151/1448/АВ/П від 13.03.2020 винесений в супереч повноважень та не у спосіб, визначений законом.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Цивільним кодексом України, яким регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017 року, відповідно до п.2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складання оскаржуваного припису були висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.21, ч.1, 3 ст.24 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Апелянт зазначає, що позивачем було допущено до роботи без укладання трудового договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 14.02.2020 працює у ФОП ОСОБА_9 на посаді кухаря на підставі наказу (розпорядження) №6-к від 13.02.2020; ОСОБА_5 з 14.02.2020 працює у ФОП ОСОБА_9 на посаді офіціанта на підставі наказу (розпорядження) №5-к від 13.02.2020; ОСОБА_4 з 12.02.2020 працює у ФОП ОСОБА_9 на посаді бармена на підставі наказу (розпорядження) №3-к від 11.02.2020, про що ФОП ОСОБА_9 були подані відповідні повідомлення до Державної фіскальної служби (а.с.46-52).

Крім того з 27.01.2020 ОСОБА_3 працює офіціантом у ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу (розпорядження) №10-к від 24.01.2020 відповідно до трудового договору №10 від 24.01.2020, про що належним чином повідомлено Державну фіскальну службу України (а.с.53-57).

Таким чином, всі особи, які зазначені в акті інспекційного відвідування, станом на момент його проведення були належним чином працевлаштовані з оформленням відповідних наказів (розпоряджень), однак ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 працювали у ФОП ОСОБА_9 , а ОСОБА_3 була належним чином працевлаштована у ФОП ОСОБА_1 , а тому висновок відповідача щодо фактичного допуску до роботи без оформлення трудового договору у письмовій формі шляхом укладання договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття вказаних працівників на роботу є необґрунтованим та спростований матеріалами справи.

Перебування ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у приміщенні, де позивач здійснювала господарську діяльність, не доводить виконання ними трудових функцій кухаря, офіціанта і бармена саме у позивача, оскільки, як встановлено вище, зазначені особи уклали відповідні трудові договори, які оформлені наказами (розпорядженнями) заме з ФОП ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо порушення позивачем вимог трудового законодавства внаслідок допущення до роботи працівників без укладення трудових договорів, а тому оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень №ЧК151/1448/АВ/П від 13.03.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Текст постанови виготовлено 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма