Справа № 140/15319/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15319/20 пров. № А/857/5391/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року (головуючий суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів від 27 березня 2020 року №662/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області» в частині звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , від 21 квітня 2020 року №127 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, поновлення на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 21 квітня 2020 року, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 61854 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального права, неправильнім та неповним дослідженням доказів і встановлення обставин, висновки суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи та просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок службового розслідування за фактом порушення ним службової дисципліни, однак суд не надав оцінки його доводам з приводу того, що фактично службове розслідування як таке не проводилося, а у висновку викладені лише обставини вчинення кримінального правопорушення, які без належної перевірки просто передруковані з ухвали Личаківського районного суду Львівської області про відсторонення його від виконання службових обов`язків на час слідства, яку відповідач отримав для виконання. Вказане підтверджується матеріалами службового розслідування, наданими суду першої інстанції відповідачем. Оскільки, відповідач навіть не спромігся відібрати пояснення у заявника у кримінальному проваджені ні в будь-якої іншої особи, яка б повідомила б хоч якісь відомості, які викладені у висновку службового розслідування. Тим, більше, у матеріалах службового розслідування міститься відповідь ТУ ДБР розташованого у м. Львові про відмову надати будь-які відомості кримінального провадження через таємницю слідства. Суд не взяв до уваги, що факти викладені в ухвалах суду постановлені під час досудового розслідування не мають преюдиційного значення навіть у кримінальному провадженні.

Також, зазначає, що суд не надав оцінки його доводам щодо такого, що відповідач посилається на ст. 12 Дисциплінарного статуту НПУ в якій зазначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. У зв`язку з цим, звертає увагу суду, що для наявності складу дисциплінарного проступку необхідно вчинити протиправну винну дію чи допустити бездіяльність поліцейським, причинний зв`язок, вина та шкода у виді негативних наслідків, які настали.

Разом з цим, ГУНП у Волинській області стверджує, що 25.02.2020 о 23.55 до відповідача надійшла інформація (рапорт начальника УКЗ ГУНП у Волинській області Мартинюка П.) про те, що цього ж дня у м. Володимир-Волинський, слідчими Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Львові, в рамках кримінального провадження № 0000007 від 11.01.2020, яке внесено до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, викрито під час отримання неправомірної вигоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які вимагали неправомірну вигоду в цивільної особи в розмірі 5000 грн, за вирішення питання про не складання адміністративного протоколу за статтею 130 КУпАП відносно останнього, що мало місце на початку січня 2020.

Так, як стверджує відповідач, під час службового розслідування встановлено, що 25.02.2020 викрито посередника, тобто не поліцейських, а цивільну особу на отриманні грошових коштів в сумі 4600 грн. Тобто, безпосередньо ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1 не вимагав та не отримував грошових коштів від заявника у вищезазначеному кримінальному провадженні, що на даний час він доводить в суді. Однак, у відзиві, наявному в матеріалах справи, відповідач на сторінках 4-6 описав обставини матеріалів кримінального провадження, яке перебуває ще на розгляді у Володимир-Волинському суді та стверджує, що ці обставини встановленні в ході службового розслідування. Вказане не підтверджене жодними доказами, зібраними відповідачем, зокрема, навіть відсутні пояснення заявника - ОСОБА_3 та посередника ОСОБА_4 , а особи опитані під час службового розслідування про вищезазначені події нічого не повідомили.

Разом з цим, відповідач стверджує, що 08.01.2020 близько 20.00 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зупинили автомобіль Мазда, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Однак, ці обставини не відповідають дійсності, оскільки 08.01.2020 близько 20.00 він разом з ОСОБА_2 прибули на виклик за фактом бійки та незаконного поводження зі зброєю та погрозами її застосувати компанією хлопців в якій перебував ОСОБА_5 про що свідчить електронний рапорт, наявний у матеріалах справи. За заявою громадянина ОСОБА_6 за вищенаведеними фактами на лінію 102 проведено перевірку, зібрано матеріали згідно чинного законодавства. На час прибуття за викликом вищезазначений автомобіль не здійснював рух, а був припаркований навпроти піцерії Соренто по вулиці Поліської Січі у м.Володимир-Волинський та і підстав для перевірки водія на стан алкогольного сп`яніння не було. Допитаний в судовому засіданні як свідок його напарник ОСОБА_2 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, дав аналогічні свідчення. Тим більше, що чергував він із відповідальним від керівництва, його безпосереднім начальником Рибачиком В. і рішення про те, чи потрібно складати будь-які адміністративні матеріали мав приймати саме ОСОБА_7 , тобто у нього були відсутні повноваження прийняти рішення за 130 КУпАП. Вказане підтверджує, що службове розслідування проведено поверхнево, без встановлення фактичних обставин події. Крім того, на вказаний виклик прибуло два екіпажи поліцейських Володимир-Волинського ВП ГУПНП у Волинській області, однак це не стало предметом дослідження у ході службового розслідування.

Крім того зазначає, що відповідач стверджує, що в ході службового розслідування встановлено, що 25.02.2020 близько 18.00, ОСОБА_5 , перебуваючи біля закладу громадського харчування «Грузинська пекарня» зустрівся з ОСОБА_1 . Під час зазначеної розмови, ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_5 про необхідність надання останньому неправомірної вигоди ОСОБА_8 . Однак, будь-якими доказами в межах службового розслідування вказане не підтверджено. Разом з цим, повідомляє, що ОСОБА_5 підійшов до нього 25.02.2020 під час несення ним служби та запитав чи він ОСОБА_9 на що він відповів, що так. Потім попросив повернути йому реєстраційні документи на його автомобіль. На що він відповів, що його не пам`ятаю та документів ніяких в нього немає. Тоді, ОСОБА_5 почав розповідати, що документи в ОСОБА_8 і він хоче їх забрати та розрахуватися, на що він відповів, що він не ОСОБА_8 і щоб він свої претензії пред`являв ОСОБА_8 . Однак, вказані обставини орган досудового розслідування оцінив як його вказівку передати неправомірну вигоду заявником для мене ОСОБА_8 . Однак, звертає увагу суду, що оцінку вказаним обставинам має надати Володимир-Волинський міськрайонний суд у вироку суду, дослідивши матеріали негласних слідчих розшукових дій, а на даний час, це лише версія сторони обвинувачення і аж ніяк не обставини встановленні відповідачем в ході службового розслідування.

Враховуючи вищезазначене, просить суд врахувати, що ст.17 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відтак, його винна у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, може бути доведена лише вироком суду в межах розгляду кримінального провадження № 0000007, а не матеріалами службового розслідування в якому відповідач мав довести вину особи у вчиненні дисциплінарного проступку, хоч не зробив цього.

Разом з цим, зауважує, що висновок службового розслідування містить лише опис вчинених позивачем, на думку відповідача, корупційних діянь, що мають ознаки кримінального правопорушення, будь-які інші порушення службової дисципліни не встановлені як і не встановлені причини та умови вчинення дисциплінарного проступку.

Правовими положеннями ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тобто будь-які припущення тлумачаться на користь обвинуваченого, то чому припущення відповідача розцінюються судом як наперед встановлені факти.

Також зазначає, що судом не надано оцінки його доводам, що статтею 13 Дисциплінарного статуту НПУ передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. У даному випадку, відповідачем не встановлено у визначеному порядку його вини у вчиненні дисциплінарного проступку, тому вважає, що підстав для застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у виді звільнення не було. Крім цього, згідно вказаної вищезазначеної статті Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Тобто, відповідач міг визначити менш суворе стягнення ніж звільнення, при цьому врахувавши його позитивну характеристику, яка наявна у матеріалах службового розслідування.

Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки його доводам, що відповідач не подав належних та допустимих доказів, на підставі яких були встановлені факти, викладені у висновку службового розслідування щодо обставин подій, які мали місце, зокрема, 08.01.2020. Крім цього, доводи відповідача про вчинення ним дисциплінарного проступку ґрунтуються лише на припущеннях, є необгрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами, а відтак спірні накази про звільнення позивача зі служби в поліції є протиправними та підлягають скасуванню.

Також, просить апеляційний суд врахувати аналогічні висновки суду у справі № 140/6347/20, де частково скасовані оскаржувані накази за позовом ОСОБА_2 . Вказане рішення суду набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку. Зокрема, у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 встановлено, що належні та допустимі докази фактів, викладених у висновку службового розслідування відповідачем не надано, а фактично обставини викладені у висновку за змістом повторюють дані ухвали Личаківського районного суду Львівської області взятої відповідачем з Єдиного реєстру судових рішень, в якій навіть відсутні прізвища осіб, Це ще раз підтверджує формальний підхід відповідача при проведенні службового розслідуванні та вказує на відсутність у відповідача на час прийняття оскаржуваних наказів будь-яких доказів, пояснень вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дисциплінарних проступків. Тим більше суд вказав, що ОСОБА_2 як його безпосередній керівник, не може нести дисциплінарну відповідальность за дії підлеглого ОСОБА_1 , оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена.

Разом з цим, як вказано в оскаржуваному рішенні, (після дублювання обставин, викладених у висновку службового розслідування) на думку суду, службовим розслідуванням доведено скоєння інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, однак оцінки судом тим обставинам не надано як і не підтверджено їх доказами, не проаналізовано наявність всіх складових складу дисциплінарного проступку.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Однак, якими доказами відповідач довів суду першої інстанції його вину у вчиненні дисциплінарного проступку зі змісту рішення не зрозуміло тим більше, що таких доказів відповідач не зібрав у порядку встановленому чинним законодавством.

Крім цього, вимога ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, факти, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Зі змісту оскаржуваного рішення незрозуміло чому суд погодився зі всіма обставинами викладеними у висновку службового розслідування, якщо вони не відповідають дійсним обставинам та не підтвердженні жодними доказами.

Крім цього, суд першої інстанції прийшов до висновку, що провівши службове розслідування і встановивши беззаперечні докази вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, відповідач не мав чекати набрання законної сили рішенням суду про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, щоб притягнути його до дисциплінарної відповідальності на підставі припису п.6 ч.1 ст.77 Закону. Однак, які саме докази суд вважає беззаперечні необгрунтовано. Вважає, що такими могли бути пояснення заявника чи інших поліцейських, які прибули 08.01.2020 на виклик та підтвердили обставини, викладені у висновку службового розслідування, однак такі докази відсутні як у матеріалах службового розслідування так і взагалі. Крім того, у відповіді на відзив він стверджував про передчасність оскаржуваних наказів, оскільки відповідач не довів його вини на час проведення службового розслідування, тому мав на увазі, що в разі доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення вироком суду відповідач мав би можливість притягнути його до дисциплінарної відповідальності на підставі припису п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону, тому що це є окрема самостійна підстава дня звільнення.

Також зазначає, що суд не врахував вимог частіш першої та другої статті 77 КАС України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 04.02.2010 по 06.11.2015 перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 в лавах Національної поліції України.

Відповідно до наказу ГУНП у Волинській області від 11.08.2017 №136о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 був призначений інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції.

27.03.2020 відповідачем видано наказ №662/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області», відповідно до пункту 1 якого за порушення службової дисципліни, обов`язків поліцейського, встановлених пунктом 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 23 Зaкoну України «Про Національну поліцію», вимог пyнктів 1, 2, 3, 4, 6 частини 3 статті 1, статті 2, частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом MBC України від 09.11.2016 №1179, що виразилося у вчиненні дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, у чому він обґрунтовано підозрюється, і як наслідок призвело до вступу в неділові стосунки з цивільною особою та отримання від неї частини неправомірної вигоди за вирішення питання про не притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підриває авторитет Національної поліції, невиконання ним покладених функціональних обов`язків, Присяги Національної поліції, текст якої закріплено у статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Наказом ГУНП у Волинській області від 21.04.2020 №127о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 22.04.2020.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580 (далі - Закон №580), Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» та Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 (далі Правила № 1179).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліції», поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

На поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Частиною 1 статті 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (частина п`ятнадцята статті 15 Дисциплінарного статуту).

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Крім того, порядок проведення службових розслідувань регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі - Інструкція № 893).

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Інструкції № 893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У пунктах 1, 4 розділу 5 Інструкції № 893 вказано, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 1 розділу 7 Інструкції № 893).

Як встановлено судом першох інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з наказом начальника ГУНП у Волинській області від 27.02.2020 №289 «Про призначення та проведення службового розслідування» з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки факту можливого порушення службової дисципліни начальником сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області майором поліції ОСОБА_2 та інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що призвело до вступу поліцейськими в неділові стосунки з громадянином ОСОБА_10 та отримання від нього 25.02.2020 через посередника неправомірної вигоди в розмірі 5000 гривень за не складання адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП відносно останнього.

Підставою для призначення службового розслідування слугував рапорт начальника УКЗ ГУНП у Волинській області від 26.02.2020, в якому зазначалось, що 25.02.2020 о 23.55 до BIOC УKЗ ГУHП надійшла інформація про те, що слідчими CБУ у Волинській області спільно з працівниками ТУ ДБР, розташованого в м. Львові, викрито під час отримання неправомірної вигоди начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області майора поліції ОСОБА_2 та інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Попередньо установлено, що CУ CБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 11.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 KK України, за фактом вимагання ОСОБА_2 та ОСОБА_11 неправомірної вигоди в громадянина ОСОБА_10 в розмірі 5000 гривень, за не складання адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП відносно останнього, що мало місце на початку січня 2020 року. 25.02.2020 було викрито під час отримання неправомірної вигоди посередника, a саме громадянина ОСОБА_12 , якого було затримано та грошові кошти в сумі 5000 гривень вилучено

За приписами статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП у Волинській області 26.03.2020, дисциплінарна комісія встановила, що 11.01.2020 Другим слідчим відділом CУ TУ ДБР, розташованого у м.Львові, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за фактом вимагання та отримання неправомірної вигоди працівниками правоохоронного органу за вчинення дій, що входять до їх компетенції.

Так, 08.01.2020 близько 20.00 інспектор CPПП №1 Володимир-Волинського BП Кулік І.В. разом із начальником СРПП №1 Володимир-Волинського BП Рибачиком В.О., здійснюючи патрулювання на службовому транспортному засобі Мітсубісі Аутлендер, н.з. НОМЕР_2 , пo вул. Поліської Січі у м.Володимир-Волинський Волинської області, зупинили автомобіль Мазда, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , за підозрою у вчиненні останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, a саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відібрав від ОСОБА_5 пояснення про те, що останній 09.01.2020 керував вищевказаним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та вилучив у нього посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, повідомивши, що у разі складання ним, ОСОБА_1 , протоколу про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на нього буде накладено штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. При цьому, ОСОБА_1 висловив ОСОБА_5 вимогу про необхідність передачі йому грошових коштів у сумі 5000 гривень, оскільки у такому випадку він не вживатиме заходів щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та поверне йому посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Окрім того, ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_5 , що грошові кошти у розмірі 5000 гривень необхідно надати колишньому працівнику органів поліції - ОСОБА_8 .

У подальшому, 25.02.2020 близько 18.00, ОСОБА_5 , перебуваючи біля закладу громадського харчування Грузинська пекарня зустрівся з ОСОБА_1 . Під час зазначеної розмови ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_5 про необхідність надання останньому неправомірної вигоди ОСОБА_8 . Після того, 25.02.2020 близько 21.30, ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_8 на території паркування транспортних засобів закладу громадського харчування Кафе Вулик, що знаходиться за адресою: м. Володимир-Волинський, вул.Луцька, 185, Волинської області, а саме в автомобілі ОСОБА_8 , Мерседес Бенс, н.з. НОМЕР_3 . У ході вказаної зустрічі, ОСОБА_5 передав йому грошові кошти у сумі 4600 гривень, a він у свою чергу, взяв вказані грошові кошти та повернув ОСОБА_5 посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Після цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 затримали в порядку ст.208 KПK України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, a предмет неправомірної вигоди у розмірі 4600 гривень працівниками правоохоронних органів вилучений під час обшуку автомобіля ОСОБА_8 .

26.02.2020 ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 KK України.

27.02.2020 Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення про відсторонення ОСОБА_1 від посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області строком на два місяці, тобто до 27.04.2020

27.02.2020 Личаківським районним судом м. Львова відносно ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 24.04.2020 та визначено розмір застави. Крім цього, ухвалою суду у випадку внесення застави на відповідний рахунок покладено на ОСОБА_1 певні обов`язки.

27.02.2020 на підставі частини 4 статті 2020 Кримінального процесуального кодексу України ,у зв`язку з внесенням на відповідний рахунок визначеного судом розміру застави ОСОБА_1 звільнений з під варти, із покладенням на нього обов`язків, які визначені ухвалою суду.

Відповідно до висновку службового розслідування від 26.03.2020 комісія прийшла до висновку про звільнення ОСОБА_1 з поліції.

Згідно п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За приписами частини 3 статті 11 Дисциплінарного статуту, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Як вірно зазначено судом, службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 будучи службовою особою правоохоронного органу грубо порушив свої службові обов`язки та обмеження і використовуючи надану владу та службове становище в с особистих корисних цілях, порушив обмеження встановлені Законом України «Про запобігання корупції».

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що службовим розслідуванням доведено скоєння інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.09.2020 № 814/2530/16.

Вірним є також висновок суду першої інстанції про те, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності.

Притягнення до дисциплінарної та кримінальної відповідальності за одні і ті ж самі дії не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Також, правильним є висновок суду про те, що провівши службове розслідування і встановивши беззаперечні докази вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, відповідач не мав чекати набрання законної сили рішенням суду про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, щоб притягнути його до дисциплінарної відповідальності на підставі припису п.6 ч.1 ст.77 Закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі № 140/15319/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін