Справа № 580/1011/21
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року справа № 580/1011/21
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , позивач) подала позов до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 75994 грн 12 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що в результаті скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди завдано шкоди майну третьої особи, яка була стягнута з ВЧ НОМЕР_1 за рішенням господарського суду, а оскільки станом на момент скоєння ДТП відповідач був матеріально відповідальною особою за довірене йому майно, то згідно з положеннями чинного законодавства є підстави для стягнення матеріальної шкоди з відповідача в порядку регресу на користь позивача.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи (письмовому провадженні).

17 березня 2021 року до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по статті 124 КУпАП, тобто за ненавмисне діяння, за яке матеріальна відповідальність настає відповідно до пункту 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховного Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР, в розмірі не більше місячного грошового забезпечення, що становить 8733,43 грн, яку позивач вже відшкодував у 2019 році.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2018 у справі № 336/7491/17 на ОСОБА_1 , зокрема накладено адміністративне стягнення за статтею 124 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн.

21 серпня 2018 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 , звільнено від займаної посади наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21 серпня 2018 року № 34-РС у запас відповідно до підпункту й пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з 21 серпня 2018 року вважати таким, що справи та посади здав.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25 жовтня 2018 року у справі № 925/729/18 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ПАТ Перший український міжнародний банк, зокрема 81465,55 грн завданої шкоди, 1500 грн витрат за виготовлення звіту по визначенню вартості відновлювального ремонту.

31 жовтня 2019 року військова частина НОМЕР_1 склала претензію про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою за рішенням суду щодо дорожньої-транспортної пригоди в сумі 84727,55 грн.

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до позивача відзив на претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Під час вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до преамбули Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР (далі Положення № 243) та чинного на час завдання відповідачем шкоди, відповідно до Конституції України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності.

Згідно пунктом 1 Положення № 243 воно визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Пунктами 7, 8 Положення № 243 передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України. Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно з пунктом 10 Положення № 243 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Пунктом 13 Положення № 243 визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2018 у справі №336/7491/17 на ОСОБА_1 , зокрема накладено адміністративне стягнення за статтею 124 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн, у зв`язку з тим, що 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом МАЗ 53371 скоїв зіткнення з автомобілем Mersedes Benz Sprinter316 CDI.

У даному рішенні також зазначено, що обставини, що обтяжують відповідальність, судом не встановлені. Вказане ДТП сталося під час виконання відповідачем службових обов`язків.

Отже, на переконання суду позивач не вчинив умисного пошкодження військового майна, інших умисних протиправних дій, а тому не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди.

У даному випадку, на переконання суду, відповідач повинен нести обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

В матеріалах справи наявна копія квитанції АТ КБ ПриватБанк № 0.0..1 від 12.11.2019, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив 8733,43 грн на рахунок позивача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб місячне грошове забезпечення відповідача станом на грудень 2017 року становило 8733,43 грн, що підтверджується випискою про перерахування ОСОБА_1 з військової частини місячного грошового забезпечення.

На підставі викладеного, суд визнає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 75994,12 грн, з підстав, зазначених у адміністративному позові, не можуть бути задоволені.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 );

2) відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 11.05.2021.

Суддя В.О. Гаврилюк