Справа № 340/5152/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2021 року м. Дніпросправа № 340/5152/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олени Валеріївни

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року (головуючий суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі

за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олени Валеріївни

до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Ляшенко Олена Валеріївна (далі - Позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області (далі Відповідач), в якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Мар`ївської сільської ради №442 від 06.10.2020 «Про розгляд питання щодо надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства шляхом розроблення проекту землеустрою», яке було прийнято на 35 сесії сільської ради 7 скликання, яким було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності с/г призначення, бажане місце розташування якої зазначене на графічних матеріалах, розташованої за адресою Мар`ївська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області.

- зобов`язати Мар`ївську сільську раду Компаніївського району Кіровоградської області повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності с/г призначення, бажане місце розташування якої зазначене на графічних матеріалах, розташованої за адресою Мар`ївська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

В обґрунтування позову зазначено про те, що Відповідачем всупереч діючому законодавству прийнято необґрунтоване рішення за результатами розгляду поданої Позивачем заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2,0 га для ведення особистого селянського господарства для подальшої передачі у власність, у зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року по справі №340/5152/20 в задоволенні адміністративного позову представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олени Валеріївни до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с.39-41).

Представник Позивача, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с.44-59).

В апеляційній скарзі представник Позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, постановлення висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що згідно наданих Відповідачем викопіювань із Генерального плану спірна земельна ділянка не відноситься до земель пасовищ. Крім того, заявник апеляційної скарги звертає увагу на те, що рішенням №197 від 14 березня 2019 року не є рішенням, яке створює громадські пасовища та не визначає чіткого переліку земель.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Мотивуючи відзив, Відповідач, зокрема, посилався на те, що відповідно до Генерального плану села Мар`ївка на спірній земельній ділянці проходить дорога з асфальтованим покриттям.

Представник Позивача подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про те, що з наявних графічних матеріалів у справі, які чітко візуалізують бажане місце розташування земельної ділянки, на думку останнього, можна дійти висновку про відсутність будь-яких формувань, які можна віднести під поняття «автомобільні дороги».

14 квітня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про заміну відповідача у справі №340/5152/20 правонаступником, а саме: Мар`ївську сільську раду Компаніївського району Кіровоградської області () на Компаніївську селищну раду (), з огляду на припинення 18.03.2021 року Мар`ївської сільської ради.

Згідно зі ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вирішила допустити заміну відповідача - Мар`ївську сільську раду Компаніївського району Кіровоградської області () на його правонаступника Компаніївську селищну раду ().

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.09.2020 року Позивач звернувся до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності с/г призначення (а.с.15).

До вказаного клопотання Позивачем додані документи згідно додатку (а.с.16-18).

Відповідач, на засіданні 35 сесії сьомого скликання від 06 жовтня 2020 року прийняв рішення №442, яким відмовив в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 . Зі змісту оскаржуваного рішення встановлено, що підставою для відмови стало те, що: подані графічні матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (зазначена ділянка відноситься до земель під господарськими дворами виробничі території) (а.с.19).

Правомірність відмови Відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність Позивачу є предметом судового розгляду у даній справі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків, зокрема про те, що бажана позивачем земельна ділянка, відноситься до категорії земель - загального користування, що у свою чергу унеможливлює надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення її у власність останньому.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України (далі - ЗК України) від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин 1-3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться (окрім іншого) у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно п. "б" ч.1 ст. 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це, позивач який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 10, 11 статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, які наведені вище.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства є те, що вказана земельна ділянка відноситься до земель під господарськими дворами виробничі території (а.с. 19).

При цьому, у відзиві на позовну заяву Відповідач вказує про те, що спірна земельна ділянка, відповідно до генерального плану села Мар`ївка відноситься до земель під господарськими дворами виробничі території, тобто, на думку останнього, в разі прийняття сільською радою рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства (згідно поданої Позивачем заяви), таке рішення заперечувало б раніше прийнятому рішенню Мар`ївської сільської ради №197 від 14.03.2019 року.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до тому 1 пояснювальної записки змін до Генерального плану села Мар`ївка Компаніївського району Кіровоградської області спірна земельна ділянка відноситься до виробничої території (а.с. 35-36).

Разом з цим, відповідно до п. 2 рішення Мар`ївської сільської ради №197 від 14.03.2019 року Мар`ївська сільська рада вирішила землі господарських дворів (виробничі території) передавати в користування на умовах оренди. Орендну плату встановити не менше 12% (а.с. 37).

Однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що у вказаному рішенні Мар`ївської сільської ради №197 від 14.03.2019 року відсутні як додатки із зображенням конкретних виробничих територій, на які розповсюджується п. 2 вказаного рішення, так і зазначення про те, що п. 2 вказаного рішення розповсюджується на усі землі господарських дворів (виробничих територій) розташованих на території Мар`ївської сільської ради.

Рішення Мар`ївської сільської ради №197 від 14.03.2019 року, також, не містить прямої заборони на передачу земель господарських дворів (виробничих територій), розташованих на території Мар`ївської сільської ради, у приватну власність.

Більш того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що згідно з ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:

а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо);

б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту;

в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;

г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом;

ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;

д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування;

е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів;

є) землі під об`єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

З аналізу вищенаведеного слідує те, що землі під господарськими дворами є несільськогосподарськими угіддями, які належать до земель сільськогосподарського призначення, та на які частиною 4 статті 83 ЗК України не встановлено заборону передання у приватну власність.

Таким чином, рішення Відповідача №442 від 06.10.2020 «Про розгляд питання щодо надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства шляхом розроблення проекту землеустрою» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте без належного мотивування у чому полягає невідповідність графічних матеріалів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку та, як наслідок, неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у приватну власність Позивача, з огляду на відсутність у Земельному кодексі України заборони на передання у приватну власність земель під господарськими дворами як земель сільськогосподарського призначення.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Відповідача про те, що спірна земельна ділянка є землею загального користування, оскільки вказану земельну ділянку місцеве населення протягом багатьох років використовує для випасу великої рогатої худоби (корів), з огляду на те, що Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаних доводів.

Більш того, з наданої Відповідачем копії тому 1 пояснювальної записки змін до Генерального плану села Мар`ївка Компаніївського району Кіровоградської області видно, що спірна земельна ділянка не відноситься до території пасовищ, що, також, свідчить про помилковість доводів Відповідача стосовно того, що бажана Позивачем земельна ділянка відноситься до категорії земель загального користування (пасовищ).

Щодо посилань Позивача на відповідь відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28.10.2020 року №4/323-20, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що такі посилання Позивача до уваги не приймаються, у зв`язку з тим, що ані в запиті на інформацію Позивача від 27.10.2020 року, ані у відповіді відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28.10.2020 року №4/323-20, наданих Позивачем до суду у даній справі, не міститься інформація, за допомогою якої було б можливо ідентифікувати земельну ділянку про яку у вказаних документах йде мова.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги і доводи Відповідача, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, стосовно того, що відповідно до Генерального плану села Мар`ївка на бажаній Позивачем земельній ділянці проходить дорога з асфальтовим покриттям, з огляду на те, що спірне рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою такої мотивації для відмови не містить.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як зобов`язання Відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання Відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Так, у справі, що розглядається, не містяться докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням викладеної позиції суду, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав Позивача, в даному випадку, є зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти по ній відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, однак застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 13 січня 2021 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок Компаніївської селищної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 01 копійка, з яких: 840,80 грн. судовий збір за подання позовної заяви, 1261,21 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олени Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №340/5152/20 скасувати.

Позов представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олени Валеріївни задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Мар`ївської сільської ради №442 від 06.10.2020 «Про розгляд питання щодо надання земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства шляхом розроблення проекту землеустрою», яке було прийнято на 35 сесії сільської ради 7 скликання, яким було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності с/г призначення, бажане місце розташування якої зазначене на графічних матеріалах, розташованої за адресою Мар`ївська сільська рада Компаніївського району Кіровоградської області.

Зобов`язати Компаніївську селищну раду () повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності с/г призначення, бажане місце розташування якої зазначене на графічних матеріалах, з урахуванням висновків суду у цій справі.

В решті позов представника ОСОБА_1 адвоката Ляшенко Олени Валеріївни залишити без змін.

Стягнути за рахунок Компаніївської селищної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 01 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова