Справа № 420/3224/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3224/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бєл-Транс» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.02.2021 № 00000513/24-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.02.20 Товариством укладено договір оренди, за яким ТОВ «Бєл-Транс» взяло частину території за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, с. Грозинці, вул. Польова, 30 з ємностями для зберігання пального загальним об`ємом 40 000 літрів. Також позивачем зареєстровано акцизний склад в електронному кабінеті та отримано ліцензію на зберігання пального. З серпня 2020 р. паливний склад не використовувався, а 03.09.20 укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, якою достроково розірвано договір оренди та повернуто орендоване майно. Втім, в електронному кабінеті реєстрацію закриття акцизного складу за вказаною адресою бухгалтер Товариства не здійснив. 15 січня 2021 р. на адресу Товариства надійшов лист ГУ ДПС в Чернівецькій області з додатками: копії наказу № 357/ФП від 22.12.20 «Про проведення фактичної перевірки», акту від 31.12.20 № 1374/24-13-09-01-06/37136296, актів про відмову від підписання. В акті зафіксовано порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, не погодившись із яким, позивач звернувся із запереченнями до акту. Проте за наслідками фактичної перевірки відповідачем прийнято спірне повідомлення-рішення від 02.02.2021 № 00000513/24-13, яким до Товариство застосовано штрафну санкцію в розмірі 60 000 грн (3 х 20 000 грн) за не обладнання рівномірами чи лічильниками рівня товарів (продукції ) у резервуарі та не реєстрацію в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників рівня пального у резервуарі в кількості 3х резервуарів. Позивач не погоджується зі спірним податковим повідомленням-рішенням та підставами і порядком проведеної фактичної перевірки. Зазначає, що у наказі про проведення фактичної перевірки не вказано конкретну підставу для проведення перевірки; не повідомлення належним чином про проведення перевірки. Вказана в актах відмови особа ОСОБА_1 не є уповноваженим представником Товариства, а тому не міг від імені платника податків відмовлятися від підписання або представляти Товариства під час перевірки. Позивач також наголошує, що за згодою сторін договору оренди 03.09.20 останній розірвано та об`єкт оренди повернутий орендодавцю. На момент розірвання договору оренди на акцизному складі не залишилось пального. Відповідачем не надано доказів, що на акцизному складі продовжує зберігатись паливо та склад експлуатується. Отже твердження в акті перевірки про те, що паливний склад експлуатується, ґрунтується лише на припущення без наявності будь-яких фактичних доказів.

Ухвалою судді від 22.03.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.04.21 до суду від Головного управління ДПС у Чернівецькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що на момент перевірки встановлено, що суб`єктом господарювання отримано ліцензію на зберігання пального терміном дії з 13.03.20 по 13.03.25 (місце зберігання пального: АДРЕСА_1 ). Загальна кількість резервуарів, що використовуються для зберігання пального 20 000 л три ємністю 1000 л, 5000 л та 5000 л. Також за вказаною адресою зареєстровано акцизний склад, уніфікований номер 1013996 від 05.03.20. З березня 2020 р. по 28 січня 2021 р. Товариством придбано різного виду пального у кількості 10,4 млн л на суму 197 млн грн, що підтверджується податковими накладними. На підставі матеріалів перевірки було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.02.2021 № 00000513/24-13, яким позивача притягнуто до відповідальності за п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України.

20.04.21 до суду від ТОВ «Бєл-Транс» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач задається питанням про те, звідки відповідач дізнався про кількість резервуарів за адресою проведеної фактичної перевірки та за умови недопуску до перевірки. Зазначає, що твердження податкового органу ґрунтуються виключно на припущеннях, а не фактах.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Бєл-Транс» є платником акцизного податку з реалізації пального з 18.02.2020 та має ліцензію на зберігання пального для власного споживання № 2000129 терміном дії з 13.03.20 по 13.03.2025 (місце зберігання пального: АДРЕСА_1 ). Загальна кількість резервуарів, що використовуються для зберігання пального 20000 л. Також за вказаною адресою зареєстрований акцизний склад, уніфікований номер 1013996 від 05.03.2020.

На підставі наказу в.о. начальника ГУ ДПС у Чернівецькій області від 22.12.2020 № 637/ФГ «Про проведення фактичної перевірки» 30.12.20 о 14:06 год. працівники ГУ ДПС у Чернівецькій області прибули для проведення фактичної перевірки господарської одиниці ТОВ «Бєл-Транс» - паливного складу за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, с. Грозинці, вул. Польова, 30. Присутня особа ОСОБА_1 , яка ідентифікована співробітниками податкового органу як представник Товариства, відмовився від підписання направлення на перевірку та від отримання копії наказу на перевірку, у зв`язку із чим складено акт № 47/24-13-09-01/37136296 про відмову від підпису у направленні та отримання копії наказу.

Наступного дня 31.12.20 о 11:25 год. в телефонному режимі ) працівниками контролюючого органу запропоновано представнику ТОВ «Бєл-Транс» прибути до ГУ ДПС у Чернівецькій області для ознайомлення з матеріалами перевірки, надання пояснень та підписання акту перевірки.

Оскільки представник Товариства не прибув, співробітниками податкового органу 31.12.2020 складено акт від 31.12.20 № 1374/24-13-0901-06/37136296 про проведення фактичної перевірки акцизного складу (уніфікований номер 10139961) зберігання пального для власного споживання за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, с. Грозинці, вул. Польова, 30 суб`єкта господарювання ТОВ «Бєл-Транс» з питань додержання вимог законодавства при здійснення оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального, а також акт № 49/24-13-09-01/37136296 відмови від отримання другого примірника акту фактичної перевірки.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Бєл-Транс» вимог пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, а саме виявлено три резервуари, що не обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

Матеріали перевірки направлені на адресу ТОВ «Бєл-Транс» та надійшли 15.01.21, після чого платник податків направив заперечення до акту перевірки, які рішенням від 01.02.21 № 46/24-13-09 відхилені податковим органом.

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.02.2021 № 00000513/24-13, яким до ТОВ «Бєл-Транс» застосовано штрафну санкцію в розмірі 60000 грн на підставі п. 54.3 ст. 54, п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, не погодившись із яким, позивач звернувся за судовим захистом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення обґрунтованим, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Відповідно до пп. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Аналіз пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ дає підстави для висновку, що зазначеною нормою передбачено дві підстави для проведення фактичної перевірки:

1. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками,

2. а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Позиція позивача, покладена в основу даного адміністративного позову, зосереджена виключно на першій підставі для призначення фактичної перевірки, і позивач вдається до відсутності в оскаржуваному наказі вказівок на наявність ймовірних порушень зі сторони Товариства, посилань на конкретні підстави тощо.

Натомість, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ містить дві окремі підстави для призначення фактичної перевірки, про що свідчить застосований в конструкції норми сполучник «а також», який з`єднує рівноправні частини речення, що в даному випадку є суттєвим, проте повністю ігнорується стороною позивача.

Так, відповідно до пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПКУ контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

При цьому, відповідачем у відзиві наголошується, що в даному випадку підставою для фактичної перевірки слугувало саме реалізація контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального

Крім того, суд зазначає, що податкове законодавство не містить вимоги вказувати у наказі про проведення перевірки інформацію щодо порушення законодавства, яка стала підставою для прийняття цього наказу. Водночас не заслуговують на увагу посилання позивача на порушення порядку проведення перевірки через відсутність у наказі на проведення перевірки конкретних (фактичних) підстав її призначення, оскільки наказ про проведення перевірки не оскаржувався.

Відтак, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення контролюючим органом вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, як підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Поряд із тим, позивач у позовній заяві зазначає, що для виробничих потреб 28.02.20 ТОВ «Бєл-Транс» укладено договір оренди № 28/02/20 із фізичною особою ОСОБА_1 , згідно з яким Товариство орендувало частину території бази, на якій знаходяться ємності для зберігання пального. Зокрема, об`єкт оренди за адресою: АДРЕСА_2 ; загальний об`єм паливних цистерн становить 20 000 літрів. Актом приймання-передачі від 28.02.2020 оформлено передачу об`єкта оренди.

Також позивач зазначає, що 03.09.20 зазначений договір оренди достроково розірвано, про що оформлено Додаткову угоду № 1 між сторонами договору та складено акт приймання-передачі від 03.09.20, згідно з яким Товариство повернуто ємності для зберігання пального ОСОБА_1 . Втім, бухгалтер ТОВ «Бєл-Транс» в електронному кабінеті платника податку не здійснила реєстрацію закриття акцизного складу за вищевказаною адресою.

Згідно відомостей про об`єкти оподаткування платників податків АІС «Податковий блок», паливний склад суб`єкта господарювання ТОВ «Бєл-Транс» за адресою: 60020, Чернівецька область, Хотинський район, с. Грозниці, вул. Польова, 30 було знято з обліку в системі 30.12.20 о 16:22:50, номер документу 06007. Саме зазначена обставина й слугувала підставою для відхилення податковим органом заперечень Товариства, так як зняття з обліку відбулося після початку фактичної перевірки 30.12.20 о 14:06 год. та за умови відмови ОСОБА_1 , якого співробітниками податкового органу ідентифіковано як представника ТОВ «Бєл-Транс», від отримання направлення та копії наказу на проведення перевірки.

Позивач у позовній заяві наголошує, що на момент розірвання договору оренди пального на цьому акцизному складі не залишалось, склад не експлуатувався, співробітників ТОВ «Бєл-Транс» на місці не було, а ОСОБА_1 ніколи не був представником Товариства.

Відповідно до пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України, акцизний склад це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу.

Згідно з пп.14.1.224 п.14.1 ст.14 ПК України, розпорядник акцизного складу це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального.

Відповідно до п.230.1 ст.230 ПК України, акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу, інших газів, бутану, ізобутану за зазначеними в цьому підпункті кодами УКТЗЕД - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до пункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу).

Згідно положень пункту 230.1.4 пункту 230.1 статті 230 ПК України, порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У такому реєстрі міститься податкова інформація про розпорядників акцизних складів, наявні у них акцизні склади, розташовані на акцизних складах резервуари, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники, їх серійні (ідентифікаційні) номери, а також дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про фактичний обсяг обігу пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів.

Дані про фактичні залишки пального на початок та кінець доби та про фактичний обсяг обігу пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів зіставляються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, з показниками системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Пунктом 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України встановлено, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в строки, зокрема, акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Проте, згідно з абз.4 пункту 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України із внесеними змінами згідно із Законом України №391-ІХ від 18.12.2019 року, норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються з 1 квітня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу).

З огляду на матеріали справи, станом на день здійснення посадовими особами відповідача фактичної перевірки (30.12.2020), у позивача паливні резервуари пального (уніфікований номер акцизного складу № 1013996 від 05.03.20) були не обладнані рівнеміром-лічильником рівня пального, що порушує вимоги пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України.

Аргументи, наведені ТОВ «Бєл-Транс» щодо того, що резервуари пального не використовувались та з цих підстав контролюючим органом не повинно фіксуватися порушення суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 11 та 12 Порядку електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 року №408, для реєстрації нових акцизних складів, внесення змін у дані про акцизні склади, анулювання реєстрації акцизних складів, усунення розбіжностей або помилок у записах реєстру платників щодо акцизних складів платник акцизного податку подає заяву про внесення відповідних змін. Заява надсилається контролюючому органу та приймається у порядку, встановленому для реєстрації. Анулювання реєстрації акцизного складу здійснюється в разі виведення акцизного складу з експлуатації та подання заяви з відміткою про анулювання реєстрації акцизного складу в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. У разі подання зазначеної заяви платником акцизного податку надсилається повідомлення про закриття та припинення експлуатації такого об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Кодексу.

Фактично позивачем не заперечується та обставина, що на момент початку фактичної перевірки 30.12.20 о 14:06 год. платником акцизного податку не було виведено акцизний склад з експлуатації та було надіслане повідомлення про закриття та припинення експлуатації об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Кодексу. Тобто до часу прибуття співробітників податкового органу за вищезазначеною адресою мало місце необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Таким чином, позивачем не спростовано виявлених в ході контрольного заходу порушень вимог законодавства. Одночасно не заслуговують на увагу зауваження позивача до матеріалів перевірки, зокрема до зазначення в якості представника Товариства присутнього за місцем реєстрації паливного складу фактично власника частини бази, на території якої знаходились ємкості для зберігання пального. Зокрема, позивач сам зазначає, що його працівників за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, с. Грозинці, вул. Польова, 30 з вересня 2020 р. не знаходилось. Втім, за умови чинної на момент початку контрольного заходу реєстрації платника акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового та / або акцизних податків, відомостей про акцизний склад пального, ліцензії на право зберігання пального тощо, такі аргументи є беззмістовними.

Положеннями статей 42, 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку) (п. 63.3 ПКУ).

Відповідно до пп. 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 ПКУ платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця.

В свою чергу, податкове законодавство ґрунтуються в т.ч. на принципі невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства (пп.4.1.3 п.4.1 ст. 4 ПКУ).

Отже недоліки в організації роботи підприємства, які позивачем покладено в основу позову, та чим пояснюється виявлене порушення, не можуть виключати настання відповідальності.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінюючи правомірність дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бєл-Транс» (67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Отамана Головатого, 65; ) до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200 А; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк