Справа № 640/5400/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5400/20 Головуючий у І інстанції - Скочок Т.О.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначені та виплаті йому грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди його роботи: з 01.05.1992 по 01.06.1995 на посаді головного лікаря медико-санітарної частини Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин виробничого об`єднання «Електронмаш» та з 01.01.2014 по 31.03.2014 на посаді заступника директора з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити йому грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не містить будь-яких конкретних вимог щодо організаційно-правової форми вказаних закладів та їх підпорядкованості, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно не враховано період його роботи з 01.05.1992 по 01.06.1995 на посаді головного лікаря медико-санітарної частини Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин виробничого об`єднання «Електронмаш» для призначення грошової допомоги, згідно з п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заводи відсутні у переліку закладів охорони здоров`я, робота у яких дає право на пенсію за вислугою років, а відомості у трудовій книжці про зарахування на роботу з 03.01.2014 має розбіжність з підставою запису, а саме: з наказом від 07.04.2014 №67, тобто між датою зарахування на роботу та наказом про зарахування на роботу проміжок часу 3 місяці та 4 дні.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позові. Щодо стажу роботи з 01.01.2014 по 31.03.2014 на посаді заступника директора з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва апелянт наголошує, що він підтверджений довідкою від 30.09.2019 №2672 про нарахування та виплати заробітної плати з січня 2014 року по березень 2014 року.

Крім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про виклик свідків, яке судом залишається без задоволення з огляду на наявність в матеріалах справи нотаріально засвідчених показань цих свідків.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 26.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату йому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 04.09.2019 №194984/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 31 рік 8 місяців 25 днів, з огляду на що, відсутні підстави для виплати останньому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно п. 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві правомірно та у межах повноважень відмовлено позивачу у призначенні одноразової виплати в розмірі десяти пенсій, оскільки спеціальний стаж роботи останнього працівником охорони здоров`я за переліком, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, складає 31 рік 8 місяців 25 днів, замість належних 35 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Так, спірні правовідносини виникли у сфері пенсійного забезпечення і стосуються правомірності відмови відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, при цьому, спірним у даній справі є зарахування періодів роботи позивача з 01.05.1992 по 01.06.1995 та з 01.01.2014 по 31.03.2014.

Пунктом 7-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1058- IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст. 55 Закону №1058- IV, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058- IV (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ст. 55 Закону №1058- IV, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років № 909 від 04.11.1993.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058- IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону №1058- IV, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058- IV будь-якого іншого виду пенсії.

Згідно зі ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавець встановив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Як вбачається з відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач у період з 31.03.1992 по 01.06.1995 працював на посаді головного лікаря Київського заводу електронних обчислювальних та керуючих машин (а.с. 16).

Разом з тим, заводи відсутні у переліку закладів охорони здоров`я, робота у яких дає право на пенсію за вислугою років, відтак, висновок відповідача про відсутність підстав для зарахування страхового стажу позивача у період з 31.03.1992 по 01.06.1995, який дає право на призначення грошової допомоги, є законодавчо мотивованим.

Щодо підтвердження трудового стажу за період з 01.01.2014 по 31.03.2014, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з наявною у матеріалах справи копією довідки від 30.09.2019 №2672, виданої Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, нарахування та виплати заробітної плати з січня 2014 року по березень 2014 року, нарахування та перерахування єдиного соціального внеску проведено у квітні 2014 року. Вказане спростовує висновки представника відповідача про те, що у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані за вказаний період.

Водночас, запис №34 у трудовій книжці про зарахування на роботу з 03.01.2014 має розбіжність з підставою запису, а саме: з наказом від 07.04.2014 №67, тобто між датою зарахування на роботу та наказом про зарахування на роботу проміжок часу 3 місяці та 4 дні (а.с. 20). Уточнюючих довідок з цього питання позивачем ані відповідачу під час розгляду заяви, ані суду не надано.

В свою чергу, колегія суддів не може прийняти в якості допустимих доказів показань свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які підтверджують факт роботи позивача з 01.01.2014 по 31.03.2014 на посаді заступника директора з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва, оскільки, як зазначено в ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк