Справа № 580/2704/21
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року справа № 580/2704/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; , далі - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейний, буд.2-Д; , далі-відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 10200 грн від 13.04.2021 у виконавчому провадженні №63953957.

Ухвалою суду від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що рішення суду в частині перерахунку пенсії виконано до відкриття виконавчого провадження. Щодо невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, позивач зазначив, що за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не наділено повноваженнями щодо самостійного розпорядження коштами фонду, а виконання рішення в частині виплати на момент набрання рішення суду законної сили, буде виконано після виділення коштів з Державного бюджету.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, письмового відзиву на позов не надав, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 18.12.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63953957 з виконання виконавчого листа №580/2383/20, виданого 27.11.2020 Черкаським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перерахунок пенсії з 01.01.2018р., із розрахунку відсоткового значення розміру пенсії 76 % суми грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

14.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом вих.№2300-0802-5/1907 повідомило державного виконавця, що на виконання рішення суду позивачем 02.11.2020 проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 із розрахунку відсоткового значення розміру пенсії 76 % суми грошового забезпечення. Відповідно до зазначеного перерахунку нараховано суму боргу 18186,48 грн. Також зазначено, що виплата буде здійснена за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті за відповідною бюджетною програмою.

13.04.2021 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. винесено постанову ВП №63953957 про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 10200 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення.

Позивач посилається на неможливість виконання судового рішення щодо здійснення присуджених виплат стягувачу та певну черговість їх проведення, але жодних доказів щодо відсутності бюджетних коштів державному виконавцю не надано.

На переконання суду, боржник повинен доводити саме державному виконавцю про вжиті заходи та відсутність фінансової можливості виконати судове рішення, в свою чергу останній повинен перевірити надані документи та вирішити питання про наявність чи відсутність поважних причин невиконання судового рішення.

Суд також зазначає, що обгрунтування поважності причин невиконання рішення суду у справі №580/2383/20 у частині невиплати перерахованих сум коштів, що покладені в основу даного позову (відсутність фінансового ресурсу у органів Пенсійного фонду України на виплату коштів на виконання рішень судів у 2020 році), позивачем не було доведено до відома державного виконавця у листі вих.№ 2300-0802-5/1907 від 14.01.2021, в зв`язку із чим посилання на них у позові як на підставу протиправності оскаржуваної постанови судом не може бути взято до уваги.

Стосовно посилань позивача, що невиплата вказаних коштів зумовлена недостатністю коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України та бюджетом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду та є поважною причиною, що створила об`єктивні перешкоди для виконання зобов`язання в частині виплати коштів та не залежать від позивача, суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини вбачається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі Бакалов проти України та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порущення зобов`язання.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зазначена позиція узгоджується із позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, викладеною у постанові від 07 березня 2018 року по справі №464/5571/16-а (адміністративне провадження №К/9901/1844/17).

Таким чином, посилання представника позивача на відсутність бюджетних коштів як на підставу звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання суд вважає необгрунтованою.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги встановлений вище судом факт неповного виконання пенсійним органом рішення суду після відкриття виконавчого провадження, суд доходить висновку про правомірність застосування до позивача штрафу за невиконання рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя С.М. Гарань