Справа № 400/3984/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3984/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» до Одеського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Офісу великих платників податків ДПС про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» (далі ТОВ) звернулось до суду з вказаним позовом та просило: визнати протиправною бездіяльність Одеського управління Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо нездійснення ідентифікації перерахованих грошових коштів у розмірі 2732499,48 грн. у якості оплати ТОВ єдиного внеску; зобов`язати Одеське управління Офісу великих платників податків ДПС ідентифікувати перераховані грошові кошти у розмірі 2732499,48 грн. у якості оплати ТОВ єдиного внеску та відобразити зазначені платежі в інтегрованій картці платника податку; визнати протиправною та скасувати в повному обсязі вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-221-49 від 05 листопада 2019 року у розмірі 611679,29 грн..

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року, на відповідне клопотання відповідача, провадження у даній справі було закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ТОВ подало апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 року апеляційну скаргу ТОВ було задоволено частково, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року скасовано в частині закриття провадження по справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування в повному обсязі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-221-49 від 05 листопада 2019 року у розмірі 611679,29 грн.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року суд прийняв справу до розгляду у вказаній частині позовних вимоги.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов задоволено. Суд визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-221-49 від 05 листопада 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Офіс великих платників податків ДПС подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

З огляду на неприбуття у судове засідання 12 травня 2021 року сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 13 травня 2021 року було складено повне судове рішення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2019 року ТОВ не мав змоги платити єдиний внесок з власного банківського рахунку у зв`язку з арештом рахунків державним виконавцем.

З метою виконання зобов`язання перед бюджетом та соціальними фондами, ТОВ було укладено договір доручення з ТОВ «Ліквід Карго Термінал», яке у період з 07 жовтня 2019 року по 16 жовтня 2019 року сплатило від імені позивача єдиний соціальний внесок на суму 2732499,48 гривень.

Разом з тим, податковим органом не було враховано зазначені кошти на особовому рахунку ТОВ (внаслідок чого у позивача, на думку податкового органу, виникла заборгованість з єдиного внеску) та направлено на адресу ТОВ вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-221-49 зі сплати єдиного внеску на суму 611679,29 гривень.

Не погоджуючись з не врахуванням зазначених коштів на особовому рахунку та з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ю-221-49, ТОВ з вернулось з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті реалізації між ТОВ та ТОВ «Ліквід Карго Термінал» (повірений) їхніх взаємовідносин за договорами доручення не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (ТОВ) по сплаті єдиного внеску, що заборонено частиною дев`ятою статті 25 Закону №2464. Суд також зазначив, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон).

Відповідно до ст.2 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються зокрема: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону до платників єдиного внеску віднесено роботодавців, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До визначених ч.2 ст.6 Закону обов`язків платника єдиного внеску зокрема віднесено: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 4).

Частиною 4 ст.8 Закону визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями статті 9 Закону регламентовано порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску. Так, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті зокрема шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування (частина п`ята статті 9); для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску; обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина шоста статті 9); єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома статті 9); днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункт 1 частини десятої статті 9); єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

При цьому, ч.9 ст.25 Закону встановлено, що передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. від 04 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження №60228945 та накладено арешт на грошові кошти ТОВ, які знаходились на банківських рахунках. Постановою від 16 жовтня 2019 року чинність арешту грошових коштів позивача була припинена.

ТОВ зазначено, що з огляду на вказані обставини та з метою сплати єдиного внеску, у період з 07 жовтня 2019 року по 16 жовтня 2019 року сплата єдиного внеску у розмірі на рахунки відповідача у розмірі 2732499,48 грн. від імені та в інтересах ТОВ здійснювалась ТОВ «Ліквід Карго Термінал» на підставі договору доручення №195/НК-10 від 04 жовтня 2019 року та довіреності №195/1 від 04 жовтня 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням наявності факту арешту всіх рахунків ТОВ у період з 07 жовтня 2019 року по 16 жовтня 2019 року вбачається наявність обставин, які унеможливлювали виконання ТОВ вищезазначеного обов`язку по сплаті єдиного внеску у спосіб, визначений Законом, тобто шляхом перерахування відповідних коштів з рахунку платника на рахунок органу доходів і зборів.

Суд враховує, що спірні правовідносини, які стосуються збору (справляння) єдиного соціального внеску, за своєю суттю є публічно-правовими.

Разом з тим, Законом не врегульовано випадки наявності обставини, що виключають (унеможливлюють) виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску, тобто профільним (спеціальним) законом, виключно яким визначається порядок сплати єдиного внеску, наявні прогалини щодо порядку виконання встановленого Законом обов`язку платника єдиного внеску щодо його сплати в умовах, зокрема, неможливості застосування регламентованого цим Законом способу виконання відповідного обов`язку.

Наявність таких прогалин обумовлює безпосереднє застосування регламентованих цим Законом принципів: обов`язковості сплати та захисту прав і законних інтересів застрахований осіб (ст.3), а також положень інших нормативно-правових актів в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.1).

Таким чином, з огляду на зазначене та з метою виконання покладеного на ТОВ безумовного та пріоритетного обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску, колегія суддів вважає за належне застосовувати у даних спірних правовідносинах положення Цивільного кодексу України, відповідно до ст.237 якого представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі зокрема договору.

Частиною 1 статті 1000 ЦК України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в результаті реалізації між ТОВ та повіреним їхніх взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника по сплаті єдиного внеску, що заборонено частиною дев`ятою статті 25 Закону, в тому числі, оскільки власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме позивач, а не будь-яка третя особа, зокрема, повірений.

При цьому, сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог ч.9 ст.25 Закону.

Наведені висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах по справах № 817/85/16 та № 812/59/16.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що правовою передумовою прийняття спірної вимоги була наявність в ІКП ТОВ починаючи з 20 жовтня 2019 року за кодом класифікації доходів бюджету 71010100 боргу, в зв`язку з чим відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 04 травня 2018 року №469 «Про внесення змін до Інструкції про порядок врахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підприємству було спрямовано вимогу про сплату боргу від 05 листопада 2019 року на суму 611679,29 грн..

Разом з тим, як було зазначено самим ДПС та не оскаржується ТОВ, згідно протоколу засідання робочої групи по відпрацюванню штрафних санкцій та пені, 24 грудня 2019 року Одеським управлінням Офісу великих платників податків ДПС проведено засідання робочої групи, на якій прийнято рішення врахувати кошти, сплачені ТОВ «Ліквід Карго Термінал» в сумі 2732499,48 гривень в якості єдиного внеску на рахунок ТОВ. Також, згідно рішення №10/28-10-53-10 від 24 грудня 2019 року вирішено скасувати всі штрафи та пені ТОВ.

Інтегрована картка платника податків ТОВ свідчить, що спірні грошові кошти у розмірі 2732499,48 грн. було зараховано на інтегровану картку платника податків позивача шляхом перерознесення сум в межах одного бюджетного рахунку згідно відповідних платіжних доручень.

Таким чином, враховуючи самостійне (тобто без спонукальної дії з боку адміністративного органу вищої ланки або суду) врахування спірних коштів, сплачених ТОВ «Ліквід Карго Термінал» в сумі 2732499,48 гривень в якості єдиного внеску на рахунок ТОВ та скасування всіх штрафів та пені ТОВ, нарахованих в зв`язку з (нібито) не сплатою, колегія суддів приходить до висновку про доведеність безпідставності спірної податкової вимоги та необхідність її скасування.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ про визнання протиправним та скасування податкової вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.