Справа № 120/2191/21-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 травня 2021 р. справа № 120/2191/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

17.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року у справі №120/1358/20-а відповідач повторно розглянув її заяву про призначення пенсії на пільгових умовах та повторно відмовив у такому призначені, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу на роботах за Списком №2.

Позивач не погоджується із такою відмовою та вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до її пільгового стажу період навчання за професією муляр з 01.09.1979 року по 21.07.1982 року та період роботи з 21.09.1982 року по 01.10.1991 року, з 28.07.1994 року по 08.04.2003 року, з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 року по 07.09.2018 року на посаді муляра 4 розряду, у зв`язку із чим, звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

24.03.2021 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06.04.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2020 у справі №120/1358/20-а зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 07.09.2018 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду з урахуванням уточнюючої довідки №254 від 02.05.2019.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 21.09.1982 прийнята на роботу у Вінницький підшипниковий завод маляром в РСУ, з 02.10.1989 - переведена з РСУ на дільницю капітального будівництва маляром будівельним; з 01.10.1991 - звільнена з роботи; з 28.07.1994 - повторно прийнята на роботу маляром будівельним; з 08.04.2003 - звільнена з роботи.

Чинними Списками право на пільгове пенсійне забезпечення надавалося для малярів по роботі з нітрофарбами, що передбачено розділом 29 Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956; та малярам, зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Позивачем надано уточнюючу довідку №254 від 02.05.2019, видану ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» (правонаступник Вінницького підшипникового заводу), згідно якої вона в період з 21.09.1982 по 01.10.1991 та з 28.07.1994 по 08.04.2003 протягом повного робочого дня працювала на роботах зі шкідливими умовами праці у виробництві РСУ за професією маляра, зайнятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин, не нижче 3 класу небезпеки, з посиланням на розділ 33 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003р. Однак, взяти до уваги дану довідку при обчисленні пільгового стажу та визначенні права на пільгове пенсійне забезпечення неможливо, з огляду на те, що зазначені Списки є чинними лише для частини зазначеного періоду пільгової роботи; зазначений характер виконуваних робіт - зайнятий на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче З класу небезпеки, не підтверджується документально; зазначена професія не відповідає діючим на період роботи до 1992 Спискам.

Також, позивачем надано наказ про результати проведення атестації робочих місць №470/37 від 07.06.1994, згідно якого неможливо визначити перелік посад та професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, у зв`язку з відсутністю відповідного переліку.

Враховуючи вищевикладене, для зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоду роботи з 21.09.1982 по 01.10.1989 законних підстав немає, з огляду на неналежне оформлення уточнюючої довідки про пільговий характер роботи; відсутність документального підтвердження про зайнятість саме на новому будівництві на роботах із застосуванням нітрофарб.

Зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 02.10.1989 по 01.10.1991 також неможливо, з огляду на неналежне оформлення уточнюючої довідки про пільговий характер роботи.

Для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 28.07.1994 по 07.06.1999 законні підстави відсутні, з огляду на відсутність переліку з посадами та професіями, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до діючого наказу про результати атестації робочих місць.

Зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 08.06.1999 по 08.04.2003 також неможливо, з огляду на відсутність документального підтвердження про затвердження результатів атестації робочих місць.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що Головне управління ПФУ у Вінницькій області правомірно відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2.2 статті 114 Закону №1058, за відсутності необхідного пільгового стажу на роботах за Списком №2.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №120/1358/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року у справі №120/1358/20-а адміністративний позов задоволено частково. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішенням суду від 04.06.2020 року у справі №120/1358/20-а не доказуються при розгляду даної справи.

Судом у адміністративний справі №120/1358/20-а встановлено, що 07.09.2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком по Списку № 2 згідно ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви надала: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення/перерахунок пенсії; паспорт/посвідку; трудову книжку; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року; довідку про зміну назви організації; довідку про прийняття на роботу (навчання); інший документ (довіреність та паспорт, код довіреної особи ОСОБА_2 ).

Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії позивачу: диплому про навчання; довідки, що визначає право на пенсію на пільгових умовах; свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про шлюб.

Рішенням № 2557/11-32-3/04 від 07.12.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Вказане рішення позивач оскаржила в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці № 2557/11-32-3/04 від 07.12.2018 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.09.2018 та прийняти мотивоване рішення, яким вирішити питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» або мотивованої відмови у призначенні такої пенсії.

На виконання судового рішення від 07.05.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 32 від 11.08.2019 року відмовлено в призначенні пенсії за Списком № 2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про його оскарження.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року у справі №120/1358/20-а адміністративний позов задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 32 від 11.08.2019 року про відмову в призначенні пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.09.2018 року та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи та довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів № 254 від 02.05.2019 року, виданої Відкритим акціонерним товариством «Вінницький підшипниковий завод».

Задовольняючи адміністративний позов частково суд виходив із того, що відповідачем не надано оцінку довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів № 254 від 02.05.2019 року, виданої Відкритим акціонерним товариством «Вінницький підшипниковий завод», у зв`язку із чим, зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 07.09.2018 року з урахуванням висновків суду та довідки №254 від 02.05.2019 року.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року у справі №120/1358/20-а відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсі на пільгових умовах та прийняв рішення про відмову у такому призначені, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу на роботах за Списком №2.

Мотивами такої відмови стало те, що довідка Відкритого акціонерного товариства «Вінницький підшипниковий завод» №254 від 02.05.2019 року не може бути взята до уваги при обчисленні пільгового стажу та визначення права на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки зазначений характер виконуваних робіт (зайнятий на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки) не підтверджується документально, зазначена професія не відповідає діючим на період роботи до 1992 року Спискам.

Враховуючи зазначене, позивачу не зараховано до пільгового стажу період її роботи з 21.09.1982 року по 01.10.1989 року, з огляду на неналежне оформлення уточнюючої довідки про пільговий характер роботи та відсутність документального підтвердження зайнятості саме на новому будівництві на роботих із застосуванням нітрофарб.

Також, не зараховано до пільгового стажу період роботи з 02.10.1989 року по 01.10.1991 року через неналежне оформлення уточнюючої довідки про пільгових характер роботи.

Період роботи з 28.07.1994 року по 07.06.1999 року також не зараховано, оскільки відсутній перелік з посадами та професіями, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до діючого наказу про результати атестації робочих місць.

Крім того, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження про затвердження результатів атестації робочих місць, позивачу не зараховано до пільгового стажу період її роботи з 08.06.1999 року по 08.04.2003 року.

До стажу позивача також не зараховано період навчання у ВНЗ, з огляду на невідповідність прізвища особи, зазначеного в наявному дипломі про закінчення освіти та відсутність документального підтвердження про зміну прізвища.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №54 від 17.09.2020 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII (далі Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017, є чинним на сьогодні та неконституційним не визнавався.

Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIV1 під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).

Отже, з набранням чинності Закону № 2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі по Списках № 1 та № 2, регулюються положеннями Закону № 1058-IV.

При вирішенні питання про наявність в позивача відповідного права на пільгову пенсію підлягають застосуванню положення ст. 114 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

В силу вимог пункту другого частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим-двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим першої статті 26 цього Закону:

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону № 1788-XII.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи. При цьому, для періоду роботи до 21.08.1992 року зараховується весь стаж роботи на відповідних посадах, зазначених у Списках, за умов підтвердження умов праці, а з 21.08.1992 року період роботи на посадах, зазначених у Списках та за наслідками атестації робочих місць.

Так, у спірний період були чинними наступні Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які затверджені:

- Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173;

- Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (з 1 січня 1992 року);

- Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (з 11 березня 1994 року);

- Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (з 16 січня 2003 року).

Одним із спірним питань в межах даної адміністративної справи є належність довідки Відкритого акціонерного товариства «Вінницький підшипниковий завод» №254 від 02.05.2019 року для обчислення пільгового стажу та визначення права на пільгове пенсійне забезпечення позивача.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до положень п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок № 18-1).

Відповідно до п. 3 Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Пунктом 6 Порядку № 18-1 визначено, що основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З огляду на зазначене суд вважає, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Зі змісту трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.1979 по 21.07.1982 навчалась за професією маляр у МПТУ; з 21.09.1982 по 01.10.1991 працювала малярем 4 розряду 18 Державного підшипникового заводу; з 28.07.1994 по 08.04.2003 - малярем 4 розряду Вінницького підшипникового заводу; з 10.04.2003 по 29.07.2005 - малярем 4 розряду у ВАТ "Промжитлосільбуд"; з 25.03.2013 по 07.09.2018 - малярем 4 розряду Калинівської центральної районної лікарні.

Отже, записи трудової книжки позивача не підтверджують пільговий характер виконуваної роботи, а містить лише назву посади, а тому він підлягає встановленню на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, суд зауважує, що право на пільгову пенсію виникає у разі, якщо працівник зайнятий робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

Згідно довідки Відкритого акціонерного товариства «Вінницький підшипниковий завод» №254 від 02.05.2019 року, ОСОБА_1 працювала повний робочий день у ВАТ «Вінницький підшипниковий завод» з 21.09.1982 року по 01.10.1991 року та з 28.07.1994 року по 08.04.2003 року у виробництві РСУ муляром, зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче третього класу небезпеки, що передбачено Списком №2, розділом 33 підрозділом 33 Постанови КМУ України №36 від 16.01.2003 року. Також у довідці зазначено підстави для її видачі.

Посилання відповідача на те, що в уточнюючій довідці зазначені Списки, які є чинними лише для частини зазначеного періоду роботи, як на підставу не врахування всього періоду трудової діяльності позивача до пільгового стажу, суд вважає безпідставними, оскільки працівник не може відповідати за правильність та належність її оформлення, що у свою чергу не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист.

Разом з тим, надаючи правому оцінку відповідності займаної позивачем посади, діючим на той час спискам, суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу XV «Металообробка», пункту 6 «виробництво окрасочних робіт», підпункту «а» «Робочі» Списку №2 «Виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах», затвердженого Постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 року №1173, віднесено: маляри, що працюють з емалевими красками, нітрокрасками, нітролаками і свинцовими красками.

Постановою Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991 р. затверджено Список №2 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах», серед яких є: Розділ XXXIII. Загальні професії 450 - маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Постановою КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» №162 від 11.03.1994 р. затверджено Список №2 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», до якого включено: Розділ XXXIII. Загальні професії 450 Маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Постановою КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 16 січня 2003 р. № 36 затверджено Список №2 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», у якому значаться: Розділ XXXIII. Загальні професії ( у всіх галузях господарства) Абзац 23 - маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Із аналізу процитованого видно, що посада маляра включена до Списку № 2, що дає право на пільгову пенсію, за умови виконання певних робіт, зокрема із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

Отже, із вищевикладеного слідує, що зазначена у довідці Відкритого акціонерного товариства «Вінницький підшипниковий завод» №254 від 02.05.2019 року назва посади та виконувана робота "маляр, зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче третього класу небезпеки", відповідає назві тієї професії, яка, згідно діючим у період роботи позивача Спискам, надавала право особі на врахування цього періоду до пільгового стажу, а тому відповідач протиправно не врахував дану довідку при обчисленні пільгового стажу позивача та не зарахував до її пільгового стажу період роботи з 21.09.1982 року по 01.10.1989 року та з 02.10.1989 року по 01.10.1991 рік.

Що стосується не зарахування відповідачем до пільгового стажу роботи позивача період 28.07.1994 року по 07.06.1999 року та з 08.06.1999 року по 08.04.2003 року у зв`язку з відсутність документального підтвердження атестації робочих місць, то суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, (далі також - Порядок № 442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі також - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Водночас особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №398/2728/16-а та №678/65/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З огляду на викладене, відсутність відомостей про атестацію робочого місця позивача не може мати наслідком позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах у зв`язку із незарахуванням до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві, відомості про атестацію робочого місця на якому відсутні.

Щодо посилань позивача на незарахування відповідачем до її пільгового стажу періоду роботи з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2019 року на посаді маляра 4 розряду, суд зазначає наступне.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №54 від 17.09.2020 року вбачається, що період роботи позивача з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2019 року на посаді маляра 4 розряду не досліджувався відповідачем при визначенні права на призначення пільгової пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, однак є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, не обґрунтував причини не дослідження наявності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2018 року на посаді маляра 4 розряду, а тому рішення відповідача №54 від 17.09.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню, як таке, що прийняте не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Разом з тим, суд вважає, що не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав для зарахування цього періоду роботи до пільгового стажу позивача у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Тобто, в межах розгляду цієї справи суд не може дійти остаточного висновку про наявність підстав для зарахування періоду роботи позивача з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2018 року на посаді маляра 4 розряду за відсутності висновків відповідача про наявність чи відсутність усіх умов необхідних для його зарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоди її роботи з 21.09.1982 року по 01.10.1989 року, з 02.10.1989 року по 01.10.1991 року, з 28.07.1994 року по 07.06.1999 року, з 08.06.1999 року по 08.04.2003 року а відтак, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №54 від 17.09.2020 року слід визнати протиправним та скасувати.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач правомірно не зарахував до стажу позивача період навчання у ВНЗ за відсутності документального підтвердження про зміну прізвища позивача та її дошлюбного прізвища. При цьому, відповідні докази зміни прізвище суду також не надані.

В той же час, якщо позивач вважає, що даний період має бути зарахований до її стажу, вона не позбавлена можливості звернутись з дипломом та документами, які підтверджують її дошлюбне прізвища та свідчить про його зміну.

Надаючи правову оцінку, обраному позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Водночас, як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 07.09.2018 року.

При цьому суд зазначає, що за правилами ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, зважаючи на те, що обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах, є наявність страхового стажу у жінок не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України №1058, зарахувавши до пільгового стажу період її роботи з 21.09.1982 року по 01.10.1989 року, з 02.10.1989 року по 01.10.1991 року, з 28.07.1994 року по 07.06.1999 року, з 08.06.1999 року по 08.04.2003 року.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Оскільки, первинне звернення за призначенням пенсії відбулось 07.09.2018 року, після чого відповідач протиправно відмовляв в її призначенні (рішення суду від 07.05.2019 року у справі № 120/1172/19-а, від 04.06.2020 року у справі №120/1358/20-а), пенсія позивача має бути призначене з дня звернення, тобто з 07.09.2018 року.

Крім того, як вже зазначено судом вище, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, не обґрунтував причини не дослідження наявності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2019 року на посаді маляра 4 розряду, а тому, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2018 року про призначення пільгової пенсії та прийняти обґрунтоване рішення в частині наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав для зарахування періоду роботи позивача з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2018 року до її пільгового стажу, оскільки це є необхідним для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.09.2020 року №54 про відмову в призначені пенсії ОСОБА_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 07.09.2018 року, зарахувавши їй до пільгового стажу роботи період з 21.09.1982 року по 01.10.1989 року, з 02.10.1989 року по 01.10.1991 року, з 28.07.1994 року по 07.06.1999 року, з 08.06.1999 року по 08.04.2003 року.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2018 року про призначення пільгової пенсії та прийняти обґрунтоване рішення в частині наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав для зарахування періоду роботи позивача з 10.04.2003 року по 29.07.2005 року, з 25.03.2013 по 07.09.2018 року до її пільгового стажу.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович