Справа № 715/296/21
Суддя: Цуренко В. А.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 715/296/21
Провадження № 2-а/715/1/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Ткач О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Мігоряну С.Д.

представника відповідача Федюкової Т.Д.

відповідача Облучинського В.М.

третьої особи Чорней С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного інспектора з контролю за використання та охороною земель у Чернівецькій області Облучинського Валентина Мирославовича, Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25.01.2021 року до належного йому на праві власності будинку в с. Черепківці Чернівецького району, прийшов та зайшов на подвір`я ОСОБА_3 , який представився і сказав, що він інспектор контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області прийшов на перевірку по скарзі, що ОСОБА_1 нібито самовільно захопив чужу земельну ділянку. Він вказав, що йому повідомили про те, що ОСОБА_1 встановив паркан, який огороджує подвір`я з правого боку, на чужій земельній ділянці, тим самим, захопивши частину земельної ділянки, яка належить сусідці. Хоча ОСОБА_1 пояснив інспектору, що огорожа, на яку він вказує, була встановлена ще його покійним батьком у 90-роках минулого століття, інспектор ОСОБА_3 склав якісь документи і запропонував йому їх підписати. Однак, оскільки в інспектора не було ні направлення на перевірку, ні наказу про проведення перевірки, ОСОБА_1 відмовився підписувати складені ним документи. Одночасно інспектор Дребот В.Д. повідомив йому про необхідність з`явитись у Головне управління Держгеокадастру 01.02.2021 року для розгляду справи.

01.02.2021 року ОСОБА_1 прибув за вказаним інспектором ОСОБА_3 адресом та привіз з собою відповідні документи, а саме: Витяг з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності, лист Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області про встановлення межових знаків у 2008 році, архівний витяг про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки його батькові ОСОБА_4 .

Одночасно з документами ОСОБА_1 пояснив, що вказана огорожа стара, він її не встановлював і межа між господарством його батька (тепер господарством ОСОБА_1 ) і сусідкою ОСОБА_2 завжди проходила по вказаній огорожі та стіні господарських будівель сусідки. Вищевказане підтверджується тим, що комісією Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області за участю колишнього сільського голови Чорнея М.Т. в присутності суміжних землекористувачів були встановлені межі між господарством ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ще у 2008 році.

Незважаючи на надані ОСОБА_1 пояснення і письмові докази, 01.02.2021 року вже іншим інспектором Облучинським Валентином Мирославовичем була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

З вказаною постановою та діями інспектора Колотило К.В. не згідний, вважає їх незаконними, постанову вважає необґрунтованою, оскільки: під час перебування інспектора ОСОБА_3 на його подвір`ї ніяких замірів не поводилось. Так само, не було залучено сертифікованих інженерів, які б провели виніс земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі на місцевості. Тому, підстав вважати, що паркан знаходиться на приватизованій сусідкою землі у інспекторів не було.

У постанові, яка оскаржується, зазначено, що ОСОБА_1 порушив ст. ст. 125, 126 ЗК України. Зазначені норми визначають момент виникнення права власності, постійного користування і оренди на земельну ділянку (ст. 125) та оформлення вказаних прав згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126). Тобто, він ніяким чином не міг і не може порушити вказані норми.

В оскаржуваній постанові також вказано, що ОСОБА_1 порушив ст. 211 ЗК України. Однак, вказана стаття передбачає настання відповідальності за різні види порушень у сфері земельних відносин, а тому, інспектор повинен був чітко вказати відповідний пункт частини першої вказаної статті, який на його думку порушив ОСОБА_1 .

Також при винесені оскаржуваної постанови не було враховано співвідношення в часі моменту встановлення огорожі та приватизації земельної ділянки (виникнення права власності) у ОСОБА_2 .

Зі змісту п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України та ст. 53-1 КУпАП вбачається, що самовільне зайняття земельної ділянки може мати місце, якщо воно відбулось після виникнення права власності на зайняту земельну ділянку. Як було зазначено вище, огорожа з металевої сітки, яка вставлена між господарством ОСОБА_1 та господарством ОСОБА_2 , існує вже більше 20 років.

Крім того, право власності на господарство покійного батька позивача (житловий будинок) та приналежні до нього господарські будівлі і споруди, у тому числі, огорожа, виникло у ОСОБА_1 13.02.2020 року, тобто з моменту реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Коли ж ОСОБА_2 приватизувала земельну ділянку, яку нібито захопив ОСОБА_1 , йому не відомо. Однак, вважає, що вона приватизувала вказану земельну ділянку значно пізніше, тобто після виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно.

Просить суд, ухвалити рішення яким визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №54-ДК0022По/08/01-21 від 01 лютого 2021 року, винесену інспектором з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Облучинським Валентином Мирославовичем про визнання ОСОБА_1 винним та притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 200 грн. та закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

01 березня 2021 року до суду надійшло клопотання від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про надання додаткового часу для підготовки відзиву та відкладення розгляду справи.

04 березня 2021 року до суду надійшов відзив від Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, в даному відзиві представник органу заперечував проти задоволення позову, вказував, що всі дії були проведенні згідно норм чинного законодавства, підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відсутні.

15 березня 2021 року відповідач ОСОБА_6 направив до суду заяву про перенесення розгляду справи та призначення засідання в режимі відеоконференції.

31 березня 2021 року до суду надійшло клопотання від представника Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про відкладення розгляду справи.

14 квітня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник Мігорянку С.Д. в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в позовній заяві просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Федюкова Т.Д. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказувала на його безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач державний інспектор з контролю за використання та охороною земель у Чернівецькій області Облучинський В.М. вказав, що постанова про адміністративного правопорушення була винесена згідно норм чинного законодавства у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 норм чинного законодавства. Підстав для її скасування немає. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що паркан встановлений на її земельній ділянці заважає їй нормально користуватися частиною земельної ділянки та будівлями. Також вказувала, що даний паркан був встановлений за життя батька позивача ОСОБА_1 орієнтовно три роки тому. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 листопада 2020 року до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Глибоцькою селищною радою подано лист, в якому, серед іншого, зазначено прохання вжити заходів щодо усунення громадянином ОСОБА_1 порушень у сфері земельного законодавства щодо самовільного зайняття частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 , та встановлення там паркану.

У зв`язку із поданим зверненням та відповідно до вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308 (із внесеними змінами від 20 лютого 2020 року №53) Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області видано наказ від 22 січня 2021 року №54-ДК, яким зобов`язано здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства під час використання земель з регіональною особливістю га території Черепковецької сільської ради Глибоцького району :01:003:0628). Доручено державним інспекторам у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог земельного законодавства України про охорону земель Дроботу В.Д. та ОСОБА_6 в термін з 25 січня 2021 року по 05 лютого 2021 року здійснити захід державного контролю за використанням земельного законодавства та охороною земель.

Державними інспекторами контрою за використанням та охороною земель Дробот В.Д. та Облучинським В.М. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :01:003:0628), за результатами якої складено акт №54ДК/32/АП/09-01-21 від 25 січня 2021 року.

Так, у вказаному акті зазначено, зокрема, про те, що ОСОБА_1 , самовільно зайняв та використовує земельну ділянку площею 0,0017 га. із земель приватної власності ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Самовільне зайняття земельної ділянки здійснене шляхом встановлення паркану. Вказаними діями, на думку інспекторів, порушено вимоги статей 125, 126, 211 Земельного кодексу України.

На підставі акта 25 січня 2021 року видано припис №54-ДК/0199Пр/03/01-20, яким зобов`язано ОСОБА_1 в 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути порушення земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0017 га. Зобов`язано повідомити про виконання припису до 23 лютого 2021 року.

Крім цього, 25 січня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області складено протокол про адміністративне правопорушення №54-ДК/0008П/07/01-21 за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі змісту протоколу вбачається, що від його підписання та отримання ОСОБА_1 відмовився.

01 лютого 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №54-ДК0022По/08/01-21, згідно з якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7, 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не погоджується з приписами та постановою суб`єкта владних повноважень, прийнятих за результатом здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Так, відповідно до статті 3 Земельного Кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного Кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 187 Земельного Кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно із статтею 188 Земельного Кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначені Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року №963-IV.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Статтею 4 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: - проведення перевірок; - розгляду звернень юридичних і фізичних осіб;- участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об`єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель;- розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель;- проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України.

Згідно частини першої статті 144 Земельного Кодексу України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, передбачено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пункту 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право, зокрема, давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що відповідачі наділені повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності. При цьому об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання, зокрема, фізичними особами. Державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися посадовими особами Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. При цьому приписи про усунення виявлених порушень мають надаватися лише тим особам, які безпосередньо вчинили порушення вимог земельного законодавства. Також до адміністративної відповідальності повинні притягуватися тільки винні особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було встановлено наявність по адресі АДРЕСА_1 паркан, чим самовільно зайнято 0,0017 га. земельної ділянки ОСОБА_2 . Особи, які проводили перевірку, дійшли висновку про необхідність звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, тобто про порушення вимог статей 125, 126, 211 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч.1 ст.211 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: укладення угод з порушенням земельного законодавства; самовільне зайняття земельних ділянок; псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами; розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель; невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням; порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов`язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням; знищення межових знаків; приховування від обліку і реєстрації та перекручення даних про стан земель, розміри та кількість земельних ділянок; не проведення рекультивації порушених земель; знищення або пошкодження протиерозійних і гідротехнічних споруд, захисних насаджень; невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту; відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою; використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без затверджених у випадках, визначених законом, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; ухилення від державної реєстрації земельних ділянок та подання недостовірної інформації щодо них; порушення строків розгляду заяв щодо відведення земельних ділянок; порушення строку видачі державного акта на право власності на земельну ділянку.

Поряд з цим суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Проте у ході судового розгляду, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів на підтвердження висновків, вказаних в акті перевірки №54ДК/32/АП/09-01-21 від 25 січня 2021 року.

Як відомості вказаного акту перевірки, так і надані відповідачем в ході судового розгляду справи матеріали перевірки не дають підстав для висновку про порушення саме позивачем вимог статей 125, 126 Земельного Кодексу України щодо використання земельної ділянки, на якій розміщена металева огорожа, за вказаною адресою.

Суд звертає увагу на суперечливість та необґрунтованість висновків, наведених у акті перевірки №54ДК/32/АП/09-01-20 від 25 січня 2021 року, з обставинами, які були встановлені під час її проведення.

Так, зі змісту акту вбачається про встановлення під час перевірки факту наявності огорожі по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачу.

Поряд з цим особами, які проводили перевірку, не було взято до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що він ніяких дій щодо облаштування огорожі не проводив й така була встановлена попереднім власником, тобто його батьком.

Даний факт в судовому засіданні також підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які зазначили, що огорожа між будинком ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_1 існує орієнтовно з 1990-тих років, її встановив покійний батько ОСОБА_1 . Сам ОСОБА_1 не проводив жодних дій по встановленню паркану, або його перенесу.

Однак, не зважаючи на зміст цих пояснень та за відсутності належних і допустимих доказів (в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні державні акти на право власності на землю, чи будь-які інші правовстановлюючі документи на земельні ділянки) посадові особи дійшли необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 самовільно зайняв чужу земельну ділянку та встановив там паркан.

Також суд вважає необхідним зазначити, що будь-яка особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності тільки у разі наявності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що в діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого 53-1 КУпАП, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач не встановлював огорожу на спірній земельній ділянці, (позивач став власним нерухомого майна тільки 13 лютого 2020 року (а.с.5), а огорожа була встановлена значно раніше), відсутні належні і допустимі докази про зайняття спірної земельної ділянки і що вказане зайняття здійснив саме позивач. Також матеріали справи про адміністративне правопорушення не відповідають обставинам справи. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач 25 січня 2021 року самовільно зайняв земельну ділянку, в той же час, ні в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 січня 2021 року, ні в постанові про накладення адміністративного стягнення від 01 лютого 2021 року не зазначено дату вчинення адміністративного правопорушення, тобто дата вчинення адміністративного правопорушення 25 січня 2021 року не відповідає встановленим судом обставинам справи, а відсутність у постанові про накладення адміністративного стягнення дати вчинення адміністративного правопорушення є грубим порушенням порядку накладення адміністративного стягнення.

Перевірюючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, установленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при його прийняті відповідач діяв не на підставі, та не у спосіб, що визначені законами України; не обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

Згідно положень частини першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що судом при розгляді справи встановлено відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, суд дійшов висновку відповідно до вимог п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення позову.

Натомість доводи відповідачів, викладені у відзиві та в поясненнях, наданих в судовому засіданні, не свідчать про обґрунтованість, а відтак і про законність оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6-10, 19, 20, 90, 241-246, 250 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №54-ДК0022По/08/01-21 від 01 лютого 2021 року, винесену інспектором з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Облучинським Валентином Мирославовичем про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) грн., і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: