Справа № 580/4783/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4783/20 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Беспалов О.О.,

Парінов А.Б.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК», Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» (позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.10.2020 №1787-п «Про проведення фактичної перевірки».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.10.2020 №1787-п «Про проведення фактичної перевірки».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. Не погоджуючись із судовим рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Головного управління ДПС у Черкаській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» понесені ним судові витрати з надання правничої допомоги в розмірі 14 000,00 грн.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що вартість судових витрат є суттєво завищеною та неспівмірною наданим послугам адвоката, а також є недоведеним та необґрунтованими, а тому позовні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із судовим рішенням Головне управління ДПС у Черкаській області звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК».

Зокрема, відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що посадові особи діяли у межах вимог чинного законодавства, а спірний наказ є правомірним та містить усі реквізити відповідно до встановленої форми, а також розкриває підстави та предмет проведення перевірки, які зі змісту такого наказу можливо ідентифікувати.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 22.10.2020 №1787-п доручено провести фактичну перевірку ТОВ «Одеська ЗТК» за місцями фактичного провадження діяльності, тривалістю 10 діб з 26.10.2020 за період діяльності з 01.07.2019 до 04.11.2020.

Метою проведення перевірки визначено дотримання вимог законодавства з питань обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання пального та спирту етилового платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального за місцем фактичного провадження діяльності.

Підставою проведення фактичної перевірки позивача у наказі вказано пп.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 п.20.1. ст.20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, пп. 80.2.5. п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Не погоджуючись із спірним наказом, позивач звернувся з позовом до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірний наказ прийнятий відповідачем протиправно, без наявності визначених Податковим кодексом України підстав. Зазначає, що передумовою проведення фактичної перевірки може бути лише отримана податковим органом інформація про порушення платником податків вимог законодавства.

Посилаючись на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, від 18.12.2018 у справі №820/4895/18 та від 08.09.2020 у справі №640/21536/19 з аналогічних правовідносин, просив спірний наказ визнати протиправним та скасувати.

Колегія суддів, оцінюючи обґрунтованість висновків суду першої інстанції, звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в сфері застосування податкового законодавства, зокрема щодо здійснення контролюючим органом фактичної перевірки діяльності платника податків.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Отже, передбачені у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки пов`язані виключно із фактом отримання конкретної інформації про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства в сфері виробництва та/або обігу підакцизних товарів.

Пунктом 80.5 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України наказ на проведення перевірки має обов`язково містити наступні відомості: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а також на лист Державної податкової служби України від 03.09.2020 № 15477/7/99-00-09-02-03-07.

Згідно змісту листа ДПС України № 15477/7/99-00-09-02-03-07 від 03.09.2020 вбачається, що головним управлінням ДПС в областях та м. Києві, Офісу великих платників податків ДПС доручено провести перевірки суб`єктів господарювання згідно з переліком з метою запобігання випадкам порушень чинного законодавства у сфері обігу пального відповідно до рішення Колегії ДПС України від 14.08.2020 №447 «Про підсумки роботи органів ДПС за січень-червень 2020 року» та на виконання наказу від 21.08.2020 №447 «Про підсумки роботи органів ДПС за січень-червень 2020 року» щодо низького рівня охоплення фактичними перевірками суб`єктів господарювання з незначним виторгом та вжиття невідкладних заходів з організації інвентаризації суб`єктів господарювання.

Колегія суддів звертає увагу, що наведена у вказаному листі інформація є загальною та не вказує на будь-які порушення законодавства позивачем та норми податкового законодавства, які можливо порушені платником податків. Зазначення лише норм, що регулюють питання призначення перевірки, не свідчить про дійсну наявність у контролюючого органу інформації, яка може слугувати підставою для його прийняття та необхідності здійснювати податковий контроль у формі фактичної перевірки.

У зв`язку з цим, з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену ПК України конкретну і достатню підставу для призначення фактичної перевірки позивача, та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16, від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18 та від 05.03.2019 у справі № 820/4893/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що спірний наказ не відповідає вимогам ПК України, позаяк не містить конкретних підстав для її проведення, обов`язкова наявність яких передбачена у пункті 80.2 статті 80 ПК України, оскільки в наказі не зазначено, яку саме інформацію отримано ГУ ДПС у Черкаській області, та яка стала підставою для проведення фактичної перевірки позивача, відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, окрім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів ГУ ДПС у Черкаській області встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності та сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками окружного адміністративного суду за наслідками розгляду даної справи, оскільки ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи Головним управлінням ДПС у Черкаській області належно не доведено наявність підстав для проведення фактичної перевірки позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того, що спірний наказ є правомірним та містить усі реквізити відповідно до встановленої форми, позаяк наявність самих лише реквізитів в наказі на проведення перевірки не свідчить про наявність підстав для її проведення.

Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Щодо апеляційної скарги позивача в частині вирішення судом першої інстанції питання щодо відшкодування судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката в загальній сумі 14000 грн. позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 30.01.2020 №30/01/20-1, додаткова угода від 30.01.2020 №1, акт приймання-передачі наданих послуг від 30.01.2020, копія платіжного доручення від 04.12.2020 №1947 на суму 9000 грн.

Виходячи із того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову, врахувавши, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін а також, що процесуальні документи у справі є однотипними, а правова позиція у подібній категорії справ висловлена Верховним Судом за результатами розгляду справ, зокрема, №640/21536/19, №520/12028/18, №813/3977/16, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише в сумі 1000 грн.

Згідно з ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За нормами ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно зі ст. 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, між Адвокатським бюро «Юрія Ярмолінського» в особі керуючого бюро Ярмолінського Юрія Васильовича(надалі - адвокат) та ТОВ «Одеська ЗТК» (надалі - Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги від 30.01.2020 № 30/01/20-1, відповідно до якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги.

На підтвердження надання Клієнту правової допомоги сторонами підписано акт наданих послуг від 03.12.2020 р., відповідно до якого, адвокатом надано наступні послуги:

- вироблення правової позиції щодо наданих документів - 4 год (2 000,00 грн);

- написання позовної заяви - 10 год. (7 000,00 грн);

- вивчення відзиву Головного управління ДПС України - 2 год (1 000,00 грн.);

- написання відповіді на відзив Головного управління ДПС України - 6 год (4 000,00);

Всього вартість послуг складає 22 год = 14 000,00 грн.

На підтвердження оплати за надані послуги позивачем надано суду копії квитанцію про оплату за надання правничої (правової) допомоги від 04.12.2020 р. на суму 9 000,00 грн.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, колегія суддів зазначає, що аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції та надання відповідної консультації, підготовка позовної заяви, відповіді на відзив не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ, в т.ч. і суду касаційної інстанції.

Колегією суддів встановлено, що доводи позову ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду у справах № 640/21536/19, №520/12028/18, 813/3977/16 отже, опрацювання правової позиції у справі не вимагає значних затрат часу. Окрім того, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що не вимагає безпосередньої участі сторін, а, отже, і значної затрати часу. Процесуальні документи у справі є однотипними, а тому також не потребують значної затрати часу.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише в сумі 1000 грн.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська ЗТК», Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 13.05.2021р.)