Справа № 540/1386/21
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1386/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61457683.

Ухвалою від 05.04.2021 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 27.04.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін (у письмовому провадження).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, про постанова від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61457683 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в даній постанові зазначено, що вона винесена на виконання вимоги ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1938-54 від 13.09.2019 на суму 20 488,94 грн, у той час, як виконавчий документ - вимога № Ф-1938-54 датована 13.08.2019. Також позивач наголошує, що вимога, яка є виконавчим документом, пред`явлена стягувачем до виконання за межами строку, встановленого ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, позивач з листопада 2011 року зареєстрований та проживає у місті Лисичанську Луганської області, здійснює по місцю проживання нотаріальну діяльність, тобто є самозайнятою особою та перебуває на обліку податкового органу Луганської області, як платник єдиного податку. Із врахуванням викладеного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

11.05.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що постанова від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61457683, винесена у спосіб та в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", а тому підстави для її скасування відсутні. У зв`язку із наведеним, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розгляд справи суд здійснює у письмовому провадженні без виклику учасників за відсутності будь-яких заперечень з цього приводу, з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 287 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.03.2020 старший державний виконавець Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдамако О.В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61457683 з примусового виконання виконавчого документу - вимоги № Ф-1938-54, виданої ГУ ДПС у Херсонській області 13.09.2019, про стягнення боргу у розмірі 20488,94 грн.

Із дослідженої судом вимоги ГУ ДПС у Херсонській області № Ф-1938-54 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 20488,94 грн слідує, що остання датована 13.08.2019. При цьому, виконавче провадження № 61457683 відкрите на виконання виконавчого документу вимоги ГУ ДПС у Херсонській області № Ф-1938-54 від 13.09.2019.

Отже, суд встановив, що в постанові від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження помилково зазначена дата прийняття податковим органом вимоги 13.09.2019 на підставі якої відкрите виконавче провадження № 61457683.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про допущення державним виконавцем технічної помилки в автоматизованій системі виконавчого провадження при реєстрації виконавчого провадження № 61457683, у зв`язку з чим 07.05.2021 старшим державним виконавцем Гайдамако О.В. винесена постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних якою внесені зміни до автоматизованої системи виконавчого провадження, а саме: замість дати видачі - 13.09.2019 зазначити дату видачі - 13.08.2019.

Згідно із постановою від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №61457683 ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є боржником, адреса: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із законністю постанови від 05.03.2020 № 61457683 про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Вимога податкового органу про сплату боргу, відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII, є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Частиною п`ятою ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII).

Позивач у позовній заяві стверджує про пропуск стягувачем - ГУ ДПС в Херсонській області встановленого Законом № 1404-VIII строку пред`явлення виконавчого документа -вимоги від 13.08.2019 № Ф-1938-54 до виконання, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Втім, суд не погоджується із такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Зі змісту вимоги ГУ ДПС в Херсонській області від 13.08.2019 № Ф-1938-54 У суд встановив, що дана вимога набрала законної сили 04.12.2019.

Із заявою про примусове виконання вказаної вимоги ГУ ДПС в Херсонській області звернулося до Генічеського районного відділу ДВС Головного управління юстиції у Херсонській області 10.01.2020, тобто в межах строків передбачених ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, суд не погоджується із доводами позивача про пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа - вимоги від 13.08.2019 до виконання.

Разом із тим, п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Приймаючи до виконання вимогу про сплату боргу № Ф-1938-54 У від 13.08.2019, відповідачем не встановлено жодної із передбачених частиною 4 статті 4 Закону №1404-VIII підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

У позовній заяві ОСОБА_1 наголошує на тому, що державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження не врахував місце реєстрації та проживання позивача у м. Лисичанськ Луганської області.

За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Так, 10.01.2020 Головне управління ДПС у Херсонській області звернулося до Генічеського районного ВДВС із заявою про примусове виконання вимоги про сплату боргу № Ф-1938-54 У від 13.08.201 відповідно. При цьому, у вказаній вимозі вказане місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Тобто, у виконавчих документах зафіксовано, що місцем проживання боржника є м. Генічеськ.

Частиною 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Положення наведених вище норм свідчать про те, що саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.

Суд встановив, що відповідач здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі Херсонської області.

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Сєвєродонецького району Луганської області Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації від 24.03.2021 №4134, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.12.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, відомості про місце проживання позивача, що вказані у вимозі податкового органу про сплату боргу (недоїмки) ( АДРЕСА_1 ), не відповідають відомостям щодо фактичного місця проживання (реєстрації) боржника.

Стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів, які б свідчили про те, що боржник проживає/перебуває за вказаною адресою в м. Генічеськ, та відповідачем не наведено будь-якого джерела відомостей щодо вищезазначеної адреси фактичного місця проживання боржника, з урахуванням того, що згідно наданих позивачем доказів, місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Також матеріали справи не містять доказів щодо підтвердження інформації, зазначеної в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження, що боржник мешкає у м. Генічеськ.

Отже, суд відмічає, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження № 61457683, не пересвідчився з достовірних джерел про місце проживання позивача та наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, тому на момент відкриття виконавчих провадження не володів достовірною інформацією про фактичне місце проживання боржника.

Як зазначено вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 Закону № 1382-IV).

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17 ст. 9 Закону № 1382-IV).

Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.

Враховуючи, що відомості про місце проживання позивача у м. Генічеськ не підтверджені жодними документами, які надані стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що в цьому випадку державний виконавець зобов`язаний був скористатися правом, наданим ч. 5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.

Разом із тим, матеріали справи містять інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (далі Витяг), яка отримана державним виконавцем Гайдамакою О.В. на запит від 12.03.2021, відповідно до якої з 15.09.2010 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Із дослідженого судом витягу слідує, що право власності на вищевказаний будинок зареєстроване за позивачем 15.09.2020 та запит щодо цієї інформації сформований державним виконавцем 12.03.2021, тобто через рік після відкриття виконавчого провадження № 61457683 (05.03.2020).

У зв`язку із чим, суд не бере до уваги вказану інформацію, оскільки право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 позивач набув через пів року після прийняття оскаржуваної постанови.

Також слід зазначити, що вказана у податковій вимозі інформація про проживання боржника у місті Генічеські, на думку суду, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження без перевірки державним виконавцем інформації щодо проживання боржника під час відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася би можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) для штучної зміни виконавчого округу.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена ГУ ДПС у Херсонської області в податковій вимозі адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, а тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.

Також, суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно на момент прийняття оскаржуваниої постанови знаходились у виконавчому окрузі, на території якого державний виконавець здійснює свою діяльність.

Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів.

Отже, місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого державний виконавець здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнятий до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, у зв`язку з чим суд вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття відповідачем виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання м. Лисичанськ Луганської області.

У контексті спірних правовідносин суд дійшов висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яка не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника ( АДРЕСА_2 ). Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Якщо трактувати місце виконання рішення у ситуації, подібній до тієї, яку маємо у цій справі, у той спосіб, як це зробив відповідач, то це (за своєю зовнішньою формою прояву) створюватиме умови для підміни суті визначеного Законом № 1404-VIII місця виконання рішення і пов`язаного з ним визначенням виконавчого округу приватного виконавця на формальність, що у підсумку нівелюватиме сенс виконавчого провадження і засади, з дотриманням яких воно має здійснюватися загалом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61457683 є протиправною та підлягає скасуванню

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами статті 139 КАС України

У період з 30.04.2021 до 07.05.2021 включно суддя ОСОБА_2 перебувала у відпустці. З 08.05.2021 до 10.05.2021 вихідні дні, у зв`язку з чим рішення у даній справі ухвалене 11.05.2021.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдамако О.В. від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61457683.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн за рахунок бюджетних асигнувань Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (75500, Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Центральна, 6; ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 105000000