Справа № П/320/463/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року № П/320/463/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Шевчук Н.С.,

представника позивача Танцюри Л.О.

представника відповідача Яресько А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України

про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду в Україну від 27.11.2018.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем при прийнятті спірної постанови було порушено його права, а саме не роз`яснено права та обов`язки, право на професійну правничу допомогу, право на перекладача. Також, не повідомлено на яких підставах уповноваженою особою ОКПП "Київ" було прийнято постанову про забору на в`їзд в Україну. За наведеного позивача вважає, що спірна постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказав, що 27.11.2018 в пункті контролю "Київ-пасажирський" під час оформлення пасажирів потягу №85 "Мінськ-Київ" виявлено гр. РФ ОСОБА_1 . Під час проведення з ним співбесіди, з його слів було встановлено в`їзд до ТОТ АР Крим з порушенням положень чинного законодавства.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 22.01.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду 11.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання на 05.03.2020.

05.03.2021 у судове засідання прибув представник позивача та відповідача. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із витребуванням доказів по справі на 30.03.2020.

30.03.2020 сторони належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання прибули, явку своїх представників не забезпечили. В адміністративній справі відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивача на 28.04.2020.

28.04.2020 сторони належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання прибули, явку своїх представників не забезпечили. В адміністративній справі відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивача на 25.05.2020.

25.05.2020 у судове засідання прибув представник позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 25.05.2020 позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2020 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 28.09.2020 продовжено розгляд адміністративної справи №П/320/463/20. Підготовче судове засідання призначено на 26.10.2020.

26.10.2020 у судове засідання прибув представник позивача та відповідача. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із витребуванням доказів по справі на 09.11.2020.

09.11.2020 у судове засідання прибув представник позивача та відповідача. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із витребуванням доказів по справі на 03.12.2020.

03.12.2020 сторони належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання прибули, явку своїх представників не забезпечили. В адміністративній справі відкладено розгляд справи за клопотанням представника позивача на 25.01.2021.

25.01.2021 у судове засідання прибув представник позивача та відповідача. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із витребуванням доказів по справі на 18.02.2021.

Ухвалою суду від 25.01.2021 витребувано від відповідача докази по справі.

18.02.2021 у судове засідання прибув представник відповідача. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із витребуванням доказів по справі на 04.03.2021.

04.03.2021 у судове засідання прибув представник позивача та відповідача. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із викликом свідка на 05.04.2021.

05.04.2021 у судове засідання прибув представник позивача, відповідача та свідок. В адміністративній справі оголошено перерву, у зв`язку із повторним витребуванням доказів по справі на 29.04.2021.

Ухвалою суду від 06.04.2021 витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України докази по справі.

29.04.2021 у судове засідання прибув представник відповідача. В адміністративній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта, тип Р, номер НОМЕР_1 виданим 02.07.2018 та громадянином Ізраїлю, що підтверджується копією паспорта тип T / P, номер НОМЕР_3 виданим 21.03.2018 (а.с.5, 83).

01.07.2016 Київським міським центром зайнятості видано позивачеві дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_2 (а.с.6).

27.11.2018 начальником 1-го впс "Київ-пасажирський", ОКПП "Київ", майором ОСОБА_2 складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про забору на в`їзд в Україну щодо гр. РФ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.99).

27.11.2018 начальником 1-го впс "Київ-пасажирський", ОКПП "київ", майором ОСОБА_2 розглянуто матеріали стосовно гр. РФ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та встановлено, що 27.11.2018 о 09:25 год. в пункті контролю "Київ-пасажирський" під час оформлення пасажирів потягу №85 "Мінськ-Київ" виявлено гр. РФ ОСОБА_1 , який порушив вимоги ч.2 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та порядок в`їзду на тимчасову окуповану територію України та виїзду з неї, а саме допустив в`їзд на ТОТ АР Крим та виїзд з ТОТ АР Крим з порушенням визначених цими нормативними документами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами.

Як вбачається з письмових пояснень, підписаних позивачем, ОСОБА_1 в червні - липні 2018 року відвідував TОТ АР Крим авіарейсом "Москва- Домодедово". Виїхав до РФ рейсом "Сімферополь-Домодедово" (а.с. 110).

Постановою про забору на в`їзд в Україну від 27.11.2018 заборонено гр. (підданому, особі без громадянства) РФ ОСОБА_1 в`їзд в Україну строком на 3 роки (а.с.14).

Постановою про забору на в`їзд в Україну від 06.01.2019 заборонено гр. (підданому, особі без громадянства) Ізраїлю ОСОБА_1 в`їзд в Україну строком на 10 років (а.с.15).

Не погодившись з рішенням про забору на в`їзд в Україну від 27.11.2018, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Вимогами частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (заді - Закон № 1710-VI) прикордонний контроль - це державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Частинами першою, другою статті 7 Закону № 1710-VI передбачено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) визначено, що тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону № 1207-VII в`їзд іноземців на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Порядок в`їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 затверджений Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (далі - Порядок № 367) відповідно до пункту 3 якого в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області.

При цьому, пунктом 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» від 30.04.2014 № 424-р (далі - Розпорядження № 424-р) закріплено, що у зв`язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.

Додатком 1 до Порядку № 367 визначено Перелік контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї: контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для автомобільного сполучення - "Каланчак", "Чаплинка", "Чонгар". Контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для залізничного сполучення - "Херсон", "Мелітополь", "Вадим", "Новоолексіївка".

Згідно з пунктом 7.4 статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII (далі - Закон № 1636-VII) іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» керуються нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV), з урахуванням того, що вони: б) у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» - підпадають під дію статті 13 Закону № 3773-V.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.1, пункту 2.3 розділу II Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 (далі - Інструкція № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону № 3773-VI на строк 3 роки.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка (пункт 3.1 розділу ІII Інструкції № 946).

Пунктом 3.3 розділу ІII Інструкції № 946 передбачено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну.

Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 8 Закону № 1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Згідно частини першої статті 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

VI. Оцінка суду

Системний аналіз наведеного правого регулювання дає підстави для висновку, що іноземці та особи без громадянства можуть в`їхати на тимчасово окуповану територію України та виїхати з неї виключно у визначеному законом порядку за спеціальним дозволом та лише через контрольні пункти, до яких пункт пропуску «Сімферополь» згідно Розпорядження № 424-р не відноситься.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в червні - липні 2018 року відвідував TОТ АР Крим авіарейсом "Москва-Домодедово" та виїхав до РФ авіарейсом "Сімферополь-Домодедово".

Водночас, пунктом 7.4 статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12.08.2014 № 1636-VII встановлено, що іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» керуються нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, з урахуванням того, що вони:б) у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» - підпадають під дію статті 13 Закону № 3773-VI.

Так, у статті 13 Закону № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю не дозволяється, якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.1, пункту 2.3 розділу II Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону № 3773-VI на строк 3 роки.

Отже, законодавством України регламентовано спеціальний дозвільний режим в`їзду іноземних громадян на тимчасово окуповану територію України - АР Крим та виїзду з неї, порушення якого є імперативною правовою підставою для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду на територію України на відповідний строк. У разі наявності прийнятого відносно особи рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, іноземцю відмовляється у перетинанні державного кордону за рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону.

Враховуючи те, що, зокрема у 2018 році пункт пропуску для повітряного сполучення "Сімферополь" був закритий, здійснення позивачем в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію Автономної республіки Крим поза межами визначених законодавством пунктів пропуску є порушенням вимог ч.2 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та порядок в`їзду на тимчасову окуповану територію України та виїзду з неї.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач посилався на те, що позивач допустив в`їзд на ТОТ АР Крим та виїзд з неї з порушенням встановлених вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

З урахуванням зазначеного, за висновком суду, відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що позивач порушив ч.2 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, при в`їзді у 2018 році на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим та виїзді з неї без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду, що стало наслідком прийняття рішення від 27.11.2018 про заборону на в`їзд в Україну.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 04.06.2020 у справі №826/7056/18.

Разом з цим, представник позивача в ході розгляду справи стверджував про протиправність оскаржуваного рішення та наявність підстав для його скасування з огляду на те, що позивачу не повідомлялись та не відомі підстави їх прийняття, не роз`яснено права та обов`язки, право на професійну правничу допомогу, право на перекладача.

З такими доводами представника позивача суд не погоджується, пояснюючи це наступним.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач є громадянином Російської Федерації та вільно володіє російською мовою, що також підтверджується наданими ним поясненнями 27.11.2018 ОКПП "Київ" під час виявлення у пункті пропуску контролю "Київ-пасажирський", з яких вбачається, що останній перетнув кордон безпосередньо через пункт пропуску "Сімферополь".

У судовому засіданні було допитано свідка капітана ОСОБА_3 , яким було проведено заходи контролю другої лінії стосовно ОСОБА_1 . Допитаний у судовому засіданні свідок пояснив, що під час проведення співбесіди позивачу були повідомлені його права та обов`язки російською мовою, жодних клопотань про запрошення перекладача або бажання користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи ним не заявлялось. Також, наголошено, що факт перетину позивачем кордону рейсом "Домодедово-Сімферополь" у 2018 році був встановлених з наданих ним особистих пояснень.

У суду є обґрунтовані підстави вважати, що позивач розумів мову якою йому роз`яснювалися права, обов`язки та проводилася співбесіда, адже усвідомлюючи вимоги працівників прикордонної служби ним були надані пояснення у даній справі.

Крім цього, в матеріалах справи наявні пояснення позивача надані судді ОСОБА_4 у справі №320/478/19, з яких вбачається, що позивач взагалі заперечує проти факту наявності у нього громадянства Російської Федерації, що взагалі ставить під сумнів його твердження надані в ході розгляду справи.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що пояснення надані ОСОБА_1 під тиском, за відсутності в матеріалах справи жодних належних та допустимих доказів зазначеної обставини. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що позивача будь-яким чином примушували надавати пояснення.

За висновком суду не запрошення перекладача чи фахівця у галузі права під час проведення співбесіди по суті не спростовує порушення ОСОБА_1 встановлених законодавством України правил в`їзду та виїзду з ТОТ АР Крим та не можуть бути єдиною підставою для скасування рішення про заборону на в`їзд в Україну ОСОБА_1 .

Таким чином, твердження представника позивача щодо неправомірності винесення відповідачем оскаржуваного рішення, спростовані в ході розгляду справи.

Враховуючи, що матеріали справи підтверджують, а представник позивача не спростовував, що він здійснював в`їзд та виїзд з тимчасово-окупованої території АР Крим без спеціального дозволу та через закритий пункт пропуску, що на думку суду, свідчить про правомірність та законність прийняття спірної постанови про заборону в`їзду в Україну. Отже, оскаржуване рішення прийняте відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги є необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає не задоволенню.

ІX. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено, судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 13 травня 2021 р.