Справа № 380/6793/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6793/20 пров. № А/857/1923/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Поліщук Р.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м.Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон Плейс» до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві про визнання відмови протиправною, зобов`язання внести зміни до державного земельного кадастру (суддя суду І інстанції: Кухар Н.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 31 хв. 20.11.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 30.11.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

21.08.2020р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Авалон Плейс» звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірною відмову відповідача Головного управління /ГУ/ Держгеокадастру України у м.Києві № ПВ-020 від 21.07.2020р. у зміні виду використання: для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки загальною площею 0,1015 га, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 9, кадастровий номер :82:186:0009, в межах категорії земель: житлової та громадської забудови, на вид використання: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03); зобов`язати відповідача на підставі заяви від 17.07.2020р. внести зміни до Державного земельного кадастру з видачею Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 9, кадастровий номер :82:186:0009, в якому зазначити вид використання: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03); стягнути з ГУ Держгеокадастру України у м.Києві судові витрати; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення (Т.1, а.с.9).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною відмову відповідача ГУ Держгеокадастру України у м.Києві № ПВ-020 від 21.07.2020р. у зміні виду використання: для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки загальною площею 0,1015 га, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 9, кадастровий номер :82:186:0009, в межах категорії земель: житлової та громадської забудови, на вид використання: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03); зобов`язано відповідача на підставі заяви ТзОВ «Авалон Плейс» від 17.07.2020р. внести зміни до Державного земельного кадастру з видачею Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 9, кадастровий номер :82:186:0009, в якому зазначити вид використання: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03); стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру України у м.Києві на користь позивача судові витрати в розмірі 4204 грн. сплаченого судового збору (Т.1, а.с.202-206).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ Держгеокадастру України у м.Києві, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.1, а.с.213-219).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до вимог чинного законодавства зміна цільового призначення земельної ділянки здійснюється з дотриманням певної процедури, відповідно до якої власник земельної ділянки замовляє розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення, який в подальшому погоджується органами, визначеними у ст.186 Земельного кодексу /ЗК/ України, та затверджується рішенням органу місцевого самоврядування.

Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок (в тому числі приватної форми власності) відбувається виключно після прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів визначені у Класифікації видів цільового призначення земель, затв. наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010р.

При цьому, у статті 19 ЗК України встановлено лише перелік категорій земель, а Класифікація видів цільового призначення земель містить окремі види цільового призначення земель та їхні коди, які фіксуються у рішеннях органів виконавчої влади та місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність чи користування, у зв`язку з чим КВЦПЗ « 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та КВЦПЗ « 02.03 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» за своїм цільовим призначенням є різними.

Отже, зміна видів цільового призначення земель, визначених у Класифікації видів цільового призначення земель (в тому числі і їх кодів), не є тотожною із зміною «виду використання земельної ділянки» та повинна відбуватися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі, що передбачає розроблення проекту землеустрою та його затвердження органом місцевого самоврядування.

Окрім цього, підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру про зміну цільового призначення земельних ділянок разом зі зміною коду та виду використання (в тому числі земель приватної форми власності) є рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

В момент надходження заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами державний реєстратор перевіряє, зокрема, наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до нього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за відповідною формою із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування повідомлення Державного кадастрового реєстратора № ПВ-020 від 21.07.2020р. про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язання апелянта внести зміни до Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку, зазначивши вид використання: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, у спосіб обраний позивачем, є передчасним та законодавчо необґрунтованим, оскільки прямо суперечить вимогам ч.3 ст.20 ЗК, усталеній судовій практиці та принципу раціонального використання та охорони земель, закріпленому у ст.5 ЗК України.

Позивачем ТзОВ «Авалон Плейс» скеровані до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу та доповнення до нього, в яких останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.1-6, 9-14, 54-56, 63-65).

Апелянтом ГУ Держгеокадастру України у м.Києві направлені до апеляційного суду заперечення на відзив ТзОВ «Авалон Плейс», в яких останній обґрунтовує свою правову позицію по справі (Т.2, а.с.42-46).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ТзОВ «Авалон Плейс» є власником земельної ділянки, кадастровий номер :82:186:0009, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 9 (Т.1, а.с.15-19).

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру (категорія земель) цільовим призначенням спірної земельної ділянки є: землі житлової та громадської забудови. Видом використання земельної ділянки, відповідно до відомостей Державного Земельного кадастру є: для будівництва та обслуговування житлового будинку, що відповідає коду 02.01 Класифікації видів цільового призначення земель, затв. наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010р. (Т.1, а.с.20-26).

17.06.2020р. позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у м.Києві із заявою (вх. № 1454 від 17.06.2020р.) про внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зміни виду використання земельних ділянок з «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» на «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» зі зміною коду КВЦПЗ з 02.01 на 02.03 (Т.1, а.с.10).

У відповідь на вказане звернення відповідач ГУ Держгеокадастру у м.Києві листом № 19-26-0.22-2784/2-20 від 16.07.2020р. «Про розгляд заяви» відмовив позивачу у зміні виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (Т.1, а.с.107 і на звороті).

В подальшому 17.07.2020р. позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у м.Києві через Центр надання адміністративних послуг із заявою про надання адміністративної послуги «Внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про земельну ділянку» (Т.1, а.с.11-12, 13).

Відповідно до повідомленням № ПВ-020 від 21.07.2020р. відмовлено в прийнятті заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про земельну ділянку в зв`язку із поданням документів не в повному обсязі, а саме відсутності рішення про затвердження документації із землеустрою (Т.1, а.с.14).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм ЗК України напрям використання земельної ділянки містить у собі дві складові: 1) категорія земель (основне цільове призначення), 2) вид використання земельної ділянки (в межах певної категорії земель).

При цьому, зміна цільового призначення, про яку йдеться в абз.2 ч.1 та ч.3 ст.20 ЗК України, - це зміна категорії землі, тобто переведення земельної ділянки з однієї категорії земель в іншу та саме така зміна має відбуватися шляхом розроблення, погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Разом з цим, для зміни виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), тобто у разі, коли категорія землі (її основне цільове призначення), не змінюється, приписами ч.5 ст.20 ЗК України передбачений інший порядок, а саме: види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Тобто, нормами ЗК України чітко встановлено, що зміна категорії (основного цільового призначення) земельної ділянки приватної власності та зміна виду її використання (в межах однієї категорії) відбуваються за різними процедурами: зміна основного цільового призначення (категорії) земельної ділянки здійснюється рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування за проектом землеустрою щодо її відведення, який має бути погоджений у встановленому законом порядку та затверджений відповідним органом; зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) здійснюється рішенням власника такої ділянки, яке він приймає самостійно, без розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, без його подальшого погодження і затвердження.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які згідно з ч.1-ч.3 ст.20 ЗК України застосовуються при зміні цільового призначення земельної ділянки (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, отримання погоджень органів влади тощо).

Отже, зміна відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, яку просив здійснити позивач (зміна коду КВЦПЗ з 02.01 на 02.03), у розумінні ст.20 ЗК України, не є зміною її цільового призначення, а є зміною виду її використання, яке відбувається в межах однієї категорії земель та у відповідності до містобудівної документації, що підтверджено уповноваженим органом містобудування і архітектури, без проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне рішення № ПВ-020 від 21.07.2020р. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зауважив, що оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими, чи абсолютними, та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення, задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до Державного земельного кадастру не є втручанням адміністративного суду в дискрецію суб`єкта владних повноважень, а виступає гарантуванням дотримання прав і вимог законодавства та способом повного відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та суперечать вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Розглядувані правовідносини регулюються ЗК України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», а також постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012р. «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».

Зокрема, нормами ч.1 ст.19 ЗК України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч.2 ст.18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.

Наказом Держкомзему України № 548 від 23.07.2010р. «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель» визначено класифікацію видів цільового призначення земель в межах категорій, встановлених ст.19 ЗК України.

Зокрема, код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі (п.1.2 розділу І).

Класифікація видів цільового призначення земель /КВЦПЗ/ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів (п.1.3 розділу І).

КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів (п.1.4 розділу І).

З наведеного слідує, що КВЦПЗ « 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та КВЦПЗ « 02.03 Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» характеризуються окремими правовими режимами та типами забудови, що і зумовлює їх віднесення до різних видів цільового призначення, а не до видів використання.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено перелік відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Пунктом «б» ч.2 ст.21 цього Закону передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони);

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою.

Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.05.2020р. земельна ділянка, кадастровий номер :82:186:0009, зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 18.04.2012р. Цільове призначення земельної ділянки 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку (Т.1, а.с.25).

Із урахуванням наведеного, зміна використання земельної ділянки з виду «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» на вид використання «Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки.

Звідси, зміна із земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (код КВЦПЗ 02.01) на земельну ділянку для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код КВЦПЗ 02.03) є зміною цільового призначення земельної ділянки, яка здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Такий висновок слідує з приписів ст.20 ЗК України, відповідно до яких віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч.1).

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться:

щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою;

щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.3).

Згідно з ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Окрім цього, статтею 38 ЗК України встановлено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст.39 цього Кодексу).

Класифікацією видів цільового призначення земель встановлено, що землі, які за категорією відносяться до земель житлової та громадської забудови, за цільовим призначенням поділяються на розділи:

Землі житлової забудови (код 02) - землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва;

Землі громадської забудови (код 03) - землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування.

Звідси, в межах категорії «земель житлової та громадської забудови» можуть бути земельні ділянки із різним цільовим призначенням (коди 02.01. - 02.10. - землі житлової забудови та 03.01. - 03.17. - землі громадської забудови).

Отже, земельним законодавством чітко встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок.

Таким чином, під час звернення позивача до ГУ Держгеокадастру у м.Києві з заявою, у якій він просив внести до Державного земельного кадастру відомості про вид використання земельної ділянки «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку» в межах категорії земель житлової та громадської забудови, щодо належної йому ділянки, останнім не представлено погодженого та затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Окрім цього, рішенням Київської міської ради № 241/2463 від 20.04.2017р. встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки та видів її використання із зміною коду класифікації видів цільового призначення земельної ділянки здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постановах Касаційного адміністративного суду від 08.05.2018р. у справі № 521/4789/17, від 17.07.2018р. у справі № 712/9000/16-а, від 04.07.2018р. у справі № 826/8492/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, зміна цільового призначення земель, у тому числі коду класифікації видів цільового призначення земель, здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, погоджених в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, та затверджених органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Щодо правомірності рішення державного кадастрового реєстратора № ПВ-020 від 21.07.2020р. про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру колегія суддів підкреслює наступне.

Порядок внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (в тому числі про цільове призначення) визначено Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012р.

Перелік документів, необхідних для внесення до відомостей про земельну ділянку змін щодо цільового призначення земельної ділянки, визначений у ч.2 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», до якого входить проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Разом з тим, форма заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яка є додатком № 12 до вказаного Порядку, містить перелік документів, згідно якого до заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру повинні додаватися, в тому числі документація із землеустрою та відповідне рішення Верховної Ради України, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування.

Тобто, підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру про зміну цільового призначення земельних ділянок разом зі зміною коду та виду використання (в тому числі земель приватної форми власності) є рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відповідно до п.70 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012р., Державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, зокрема, у разі подання заявником неповного пакета документів, відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови.

Згідно матеріалів справи позивач разом із заявою від 17.07.2020р. про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :82:186:0009, подав погоджений, проте не затверджений рішенням Київської міської ради, проект землеустрою щодо відведення та зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :82:186:0009 (Т.1, а.с.27-36).

Оскільки у відомостях Державного земельного кадастру містилась інформація про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :82:186:0009 за цільовим призначенням відноситься до земель із кодом КВЦПЗ «02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та видом використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яке відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель за своїм правовим режимом та типом забудови є відмінним від цільового призначення землі із кодом КВЦПЗ « 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку», яке просив внести позивач, Державний кадастровий реєстратор Джурило О.І., перевіривши подані ТзОВ «Авалон Плейс» документи, надав позивачу повідомлення № ПВ-020 від 21.07.2020р. про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі.

Окрім того, у повідомленні було вказано наступну рекомендацію: «відповідно до п.2 ст.20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування (відсутнє рішення про затвердження документації із землеустрою)».

Пунктом 70 зазначеного Порядку чітко вказано, що у разі подання заявником для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру документів не в повному обсязі Державний кадастровий реєстратор надає заявнику повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а не рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Таким чином, повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру прийняте Державним кадастровим реєстратором за результатом розгляду поданих 17.07.2020р. позивачем документів у спосіб, межах та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а саме з дотриманням вимог ч.3 ст.20 ЗК України, п.п.69, 70, 71, 121 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Також згідно вимог ст.20 ЗК України Держгеокадастр та його територіальні органи, в тому числі і державні кадастрові реєстратори, не наділені повноваженнями самостійно та без рішення відповідного органу місцевого самоврядування змінювати цільове призначення земельних ділянок, які перебувають у приватній власності.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що судом обраний невірний спосіб захисту прав та інтересів позивача, оскільки згідно усталеної судової практики суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для внесення змін до Державного земельного кадастру з видачею Витягу з Державного земельного кадастру про спірну земельну ділянку.

Разом з тим, наведених обставин судом першої інстанції не встановлено. Оцінка правомірності повідомлення № ПВ-020 від 21.07.2020р., яким відмовлено в прийнятті заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про земельну ділянку в зв`язку із поданням документів не в повному обсязі, стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні.

Однак суд першої інстанції не досліджував у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такої адміністративної послуги.

З викладеного слідує, що задовольнивши позов у наведений спосіб, суд втрутився у дискреційні повноваження відповідача, чим у такий спосіб перебрав на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, а також самостійно вирішив питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки.

Наведені обставини у своїй сукупності є визначальними при вирішенні наведеного спору, через що решта доводів сторін не носить принципового характеру.

Подальші звернення позивача до відповідача з аналогічного питання (заява від 30.03.2021р. Т.2, а.с.57-58) та прийняті останнім рішення (рішення № РВ-021 від 09.04.2021р. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру Т.2, а.с.59-60) не входили в предмет доказування під час розгляду справи, виходять за межі розглядуваного спору, а відтак не можуть покладатися позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінюючи в сукупності наведене, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими відповідач обґрунтував своє рішення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви слід покласти на позивача; сума сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до невірного вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м.Києві задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2020р. в адміністративній справі № 380/6793/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон Плейс» до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві про визнання відмови протиправною, зобов`язання внести зміни до державного земельного кадастру, - відмовити.

Провести розподіл судових витрат (у вигляді судового збору) учасників справи наступним чином:

понесені позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Авалон Плейс» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не підлягають відшкодуванню;

суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта (відповідача) Головне управління Держгеокадастру у м.Києві.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 12.05.2021р.