Справа № 460/4321/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/4321/20 пров. № А/857/3605/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Махаринцем Д. Є. у м. Рівному, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 19.02.2019 № Ф-652-52 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 9265,87 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно прийняв вимогу від 19.02.2019 № Ф-652-52 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9265,87 грн, оскільки він звільнений від сплати єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» як пенсіонер за віком.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що згідно з інформаційними даними контролюючого органу у позивача відсутні підстави для звільнення від сплати єдиного соціального внеску. Зазначає, що у період, за який нарахована сума єдиного соціального внеску, позивач отримував пенсію за вислугу років, а тому положення стосовно пенсіонерів за віком на нього не поширюються, що підтверджує правомірність оскаржуваної вимоги. Більше того, позивачем самостійно визначено розмір єдиного внеску за підсумками звітного (податкового) періоду.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.02.2019 Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-652-52, згідно з якою станом на 31.01.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 9265,87 грн, яку протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги необхідно сплатити на відповідний рахунок.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 2000 року отримує пенсію за вислугою років, відтак, не має обов`язку сплачувати єдиний внесок як фізична особа-підприємець, а тому відповідачем протиправно винесено оскаржувану вимогу.

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI).

За визначенням пункту другого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону № 2464-VI, серед якого, зокрема, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 7 частини 1 пункту 3 Закону № 2464-VI для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 по 31.12.2017) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв`язку з втратою годувальника (стаття 9).

Статтею 1 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Право чоловіків на пенсію за віком, що передбачене частиною першою статті 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV (у відповідних редакціях), пов`язується, зокрема, з досягненням 60 річного віку.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, інші особи, зазначені у пунктах "б" - "д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ. Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію.

Схожа правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема у постанові від 15.04.2014 № 21-59а14 та постанові від 23.02.2016 №822/4655/14, Верховним Судом у постановах від 10.04.2018 у справі №826/28012/15, від 25.03.2021 у справі №807/921/16, лише без врахування змін, внесених до Закону № 2464-VI згідно із Законом від 06.12.2016 № 1774-VIII, яким у першому реченні частини четвертої статті 4 виключено слова «які обрали спрощену систему оподаткування».

Як встановлено з матеріалів справи, 20.12.2004 ОСОБА_1 взятий на податковий облік як фізична особа-підприємець.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , в суму недоїмки з ЄСВ в розмірі 9265,87 грн входить:

- розрахункова сума єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 9263 грн;

- пеня у розмірі 2,87 грн.

Разом з тим, з 2000 року позивачу призначено пенсію за вислугу років та згідно з інформацією Пенсійного фонду України з 01.01.2018 позивач є пенсіонером за віком.

Таким чином, позивач, отримуючи пенсію за вислугу років, повинен був нараховувати та сплачувати за себе єдиний внесок на загальних підставах як фізична особа-підприємець, оскільки він не був пенсіонером за віком в розумінні Закону і не був особою, яка звільнена від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача щодо протиправності оскаржуваної вимоги з огляду на помилковість обчислення суми єдиного внеску, так як відповідно до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Більше того, сторонами не заперечується, що позивач самостійно визначив зобов`язання зі сплати єдиного внеску у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до органів доходів і зборів від 27.01.2017 № .

Отже, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 №Ф-652-52 у розмірі 9265,87 грн.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 460/4321/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 07.05.2021