Справа № 260/218/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 травня 2021 року

м. Київ

справа № 260/218/20

адміністративне провадження № К/9901/8277/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 260/218/20 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації, Управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування висновку і розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 1), Управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2, Управління КБ Закарпатської ОДА), де просив:

визнати протиправним і скасувати висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності у 2019 році державного службовця категорії «Б» ОСОБА_1 , який затверджений розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - ОДА) Бондаренка І.С. № 112-р від 11 грудня 2019 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2019 році державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б», призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється головою обласної державної адміністрації»;

визнати протиправним і скасувати розпорядження голови Закарпатської ОДА Бондаренка І.С. № 112-р від 11 грудня 2019 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2019 році державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б», призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється головою обласної державної адміністрації»;

визнати протиправним і скасувати розпорядження (з відповідними змінами, внесеними на підставі розпорядження голови Закарпатської ОДА Бондаренка І.С. № 128-р від 24 грудня 2019 року) голови Закарпатської ОДА Бондаренка І.С. № 114-р від 16 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління капітального будівництва Закарпатської ОДА;

поновити його на посаді начальника Управління КБ Закарпатської ОДА;

зобов`язати Управління КБ Закарпатської ОДА виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу (виходячи з розміру середнього заробітку за місяць 15 197,27 грн), починаючи з 25.12.2019 по день винесення рішення судом;

рішення суду в частині його поновлення на посаді начальника Управління КБ Закарпатської ОДА та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 15 197,27 грн допустити до негайного виконання.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Верхового Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 КАС України.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 29 березня 2021 року - 05 квітня 2021 року.

21 квітня 2021 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

В уточненій касаційній скарзі скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 240/6051/18 (пункти 57, 58), а саме щодо проведення повторного оцінювання результатів службової діяльності, що є порушенням пунктів 43, 45 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців.

Водночас колегія суддів вказує на те, що обставини справи № 240/6051/18 та справи, рішення у якій оскаржуються не є подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 240/6051/18 при вирішенні спірних правовідносин суд керувався частиною шостою статті 44 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, яка була чинна до внесення змін Законом України № 117-ІХ від 19 вересня 2019 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон № 117-ІХ) та якою було передбачено, що у разі отримання державним службовцем негативної оцінки не раніше ніж через три місяці проводиться повторне оцінювання результатів його службової діяльності.

При цьому, спірні правовідносини у даній справі, виникли вже після набрання чинності Законом України № 117-ІХ, частину шосту статті 44 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, якої було викладено в такій редакції: «у разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення)».

Отже, висновки Верховного Суду стосовно застосування норм права, викладені у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 240/6051/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до спірних правовідносин у цьому касаційному провадженні, тому не можуть слугувати прикладом неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні судового рішення щодо якого подано касаційну скаргу в цій справі, у значенні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Отже, з огляду на зміст касаційної скарги, вона не містить викладення обґрунтування зазначених скаржником підстав касаційного оскарження - пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 29 березня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 260/218/20 за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації, Управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування висновку і розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
О.В. Калашнікова В.М. Соколов