Справа № 214/8867/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року Справа № 214/8867/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О. С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, стягнення коштів, -
24 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу із позовною заявою до Львівської митниці ДФС, державного інспектора ВМО № 2 МП «Городок» Львівської митниці ДФС Козоріза Тараса Йосиповича, Галицької митниці ДМСУ, державного інспектора Галицької митниці ДМСУ Маринкевича Миколи Володимировича, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UА209000/2020/700063/2 від 03.08.2020, прийняте державним інспектором Галицької митниці ДМСУ Маринкевич М. В.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Галицької митниці ДМСУ судові витрати з відшкодування судового збору у розмірі 840,80 грн. на користь позивача;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Галицької митниці ДМСУ витрати, понесені у зв`язку із наданням правової допомоги у розмірі 2100 грн. на користь позивача.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, державного інспектора Львівської митниці ДФС Козоріза Тараса Йосиповича, Галицької митниці ДМСУ, державного інспектора Галицької митниці ДМСУ Маринкевича Миколи Володимировича про визнання рішень протиправними, стягнення грошових коштів - передано на розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року справу № 214/8867/20 передано на розгляд головуючого судді Луніної О. С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Державного інспектора ВМО № 2 МП «Городок» Львівської митниці ДФС Козоріза Тараса Йосиповича, Галицької митниці ДМСУ, Державного інспектора Галицької митниці ДМСУ Маринкевича Миколи Володимировича про визнання рішень протиправними, стягнення грошових коштів - залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом направлення до суду позовної заяви з уточненням відповідачів та позовних вимог, із зазначенням відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, у відповідності до кількості сторін.
На виконання вимог ухвали суду від 29.01.2021 року позивачем надано до суду уточнену позовну заяву, згідно із якою, ОСОБА_1 звертається до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці ДМСУ, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UА209000/2020/700063/2 від 03.08.2020, прийняте державним інспектором Галицької митниці ДМСУ Маринкевич М. В.;
- стягнути з Галицької митниці ДМСУ на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені грошові кошти в сумі 36 467 грн.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Галицької митниці ДМСУ судові витрати з відшкодування судового збору у розмірі 840,80 грн. на користь ОСОБА_1 ;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Галицької митниці ДМСУ витрати, понесені у зв`язку із наданням правової допомоги у розмірі 2100 грн. на користь ОСОБА_1
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
01.04.2021 року судом отримано відзив Галицької митниці Держмитслужби на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позову з огляду на те, що при перевірці поданої до митного оформлення декларації №UА209180/2020/034421 від 23.07.2020, на товар «легковий автомобіль, марка «Volkswagen», модель «Tiguan», рік виготовлення 2015, модельний рік 2015 року, дата першої реєстрації 02.03.2015 року, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 см. Куб., 100Кw/. Тип двигуна-дизельний, колір білий» та документів, долучених до декларації, митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб. У митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Поданий до митного оформлення платіжний документ на суму 5230 євро, а фактурна вартість 5700 євро. Отже, подані до митного оформлення для підтвердження митної вартості товару документи мітили розбіжності, оскільки оплата за придбаний товар проводилась не в тому розмірі, який вказується в декларації та в рахунку-фактурі № 39/2020 від 01.07.2020. Окрім цього, серед наданих документів, які позивач надав, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.03.2015 року відповідно до якого власником автомобіля є юридична особа «Belfius Auto Lease SA». Проте, рахунок-фактура № 39/2020 від 01.07.2020, який теж поданий позивачем для підтвердження купівлі автомобіля, виданий «Kosta Trucks». Видача рахунку-фактури особою, яка не є власником (за відсутності документального підтвердження наявності у неї права власності) транспортного засобу не може бути підтвердженням вартості його придбання. Враховуючи розбіжності в поданих документах, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України митницею витребувано додаткові документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; каталоги виробника;
- копію митної декларації країни відправлення,
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 прибав бувший у використанні транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan» 2015 року випуску. номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 см. куб., тип двигуна-дизельний, колір білий за ціною 5700 євро.
Для митного оформлення автомобіля та його доставки позивач надав довіреність брокеру ФОП ОСОБА_4 та громадянам Республіки Польща ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
23.07.2020 року для митного оформлення вказаного транспортного засобу, митний брокер ФОП ОСОБА_4 подав до Галицької митниці Держмитслуби електронну митну декларацію ІМ40ДЕ №UA209180/2020/034421 на ввезений транспортний засіб, згідно з якою заявлено митну вартість у розмірі 5700 євро.
Під час контролю за правильністю визначення митної вартості товару, посадовою особою митного органу встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб.
03.08.2020 Галицькою митницею Держмитслужби винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2020/700063/2, відповідно до якого скориговано митну вартість транспортного засобу на 9224 євро. У рішенні зазначено, що вартість заявлена декларантом не може бути визнана у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-третій статті 53 цього Кодексу. У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість не підтверджена документально. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визначена: - якщо рахунок сплачено, - банківські документи, що стосуються оцінюваного товару- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення. Поданий до митного оформлення платіжний документ на суму 5230 євро, фактурна вартість 5700 євро. Поведено консультації з декларантом згідно ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності у органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості у органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4496-VІ розділ ІІІ. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, з порівняним пробігом на інтернет сторінці (сайт) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за ціною 9224 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість - 9224 євро.
Відповідно до скорегованої митної вартості автомобіля ОСОБА_1 доплатив за митне оформлення 36 467 грн.
Позивач, не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості ввезеного ним на територію України автомобіля та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, вважаючи їх протиправними, звернувся до суд з цим позовом.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до частини першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).
Згідно із частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Приписами статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Умовами частин першої, другої статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо) (частини п`ята, сьома статті 58 МК України).
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Приписами статті 53 МК України визначено перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).
Згідно із частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу вищевказаних норм, суд дійшов до висновку, що у частині 2 статті 53 МК України визначений перелік документів, які можуть бути подані для підтвердження вартості товару, а конкретний перелік документів визначається залежно від умов придбання того чи іншого товару у кожному окремому випадку.
Водночас частина п`ята статті 53 містити норми, відповідно до яких забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно із частиною першою статті 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу. Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (частина четверта, п`ята статті 55 МК України).
Відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом. Якщо орган доходів і зборів протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку орган доходів і зборів скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 серед іншого затверджено Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів. В пункті 2.1 цих Правил у розділі заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості зазначено, що у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні».
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Умовами частини другої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя статті 57 МК України).
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).
Частиною восьмою статті 57 МК України визначено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Водночас, згідно з частиною другою статті 64 МК України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Згідно із частиною третьою статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Однак, відповідач, у порушення частин другої та третьої статті 64 МК України відповідач не застосував раніше визнані (визначені) митними органами митні вартості, а застосував цінову пропозицію щодо продажу схожого ТЗ на Інтернет сторінці (сайт) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто ціну товару на внутрішньому ринку країни-експортера.
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Обов`язок доведення митної ціни товару покладено на декларанта. Частиною другою статті 53 МК України визначено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті заборонено.
Рішенням про коригування митної вартості товарів митну вартість автомобіля визначено за резервним методом у розмірі 9224 євро. Відповідачем зазначено, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності у органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості у органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4496-VІ розділ ІІІ. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, з порівняним пробігом на інтернет сторінці (сайт) « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Отже, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу - автомобіля марки марка «Volkswagen», модель «Tiguan», рік виготовлення 2015, модельний рік 2015 року, дата першої реєстрації 02.03.2015 року, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 см. Куб., 100Кw/. Тип двигуна-дизельний, колір білий, придбаного за ціною 7500 євро.

Як зазначено відповідачем заявлена митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: поданий до митного оформлення платіжний документ на суму 5230 євро, фактурна вартість 5700 євро.

Суд враховує, що орган доходів і зборів має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас цим, повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.

Суд зазначає, що за відомостями зі скріншоту сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 автомобіль марки «Volkswagen», модель «Tiguan», рік випуску 03/2015, пробіг 192 000 км коштує 5700 євро.

Відповідно до рахунку № 39/2020 від 01.07.2020 року, який виписано на ім`я ОСОБА_1 , вартість автомобіля марки «Volkswagen», модель «Tiguan», рік випуску 03/2015, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , тип 2,0 TDI 100кВт., білий - складає 5700 євро.

Згідно з квитанцією від 06.07.2020 року за вказаний автомобіль (зазначено він код автомобіля НОМЕР_1) сплачено 5230 євро.

За умовами частини другої статті 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Отже, банківські платіжні документи надаються до митного оформлення у разі сплати рахунку.

Тобто, надання до митного оформлення квитанції про сплату за придбаний автомобіль 5230 євро замість 5700 євро, не є законодавчо встановленою підставою для коригування митної вартості товару, оскільки надані позивачем документи не містили жодних розбіжностей, у них відсутні ознаки підробки, вони містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стосовно тверджень відповідача про ненадання декларантом на вимогу митного органу додаткових документів, суд зазначає, що у повідомленні про необхідність подачі додаткових підтверджуючих документів вказано, що такі мають бути надані за наявності. Тобто їх неподання у зв`язку з відсутністю, не може розцінюватися як відмова.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що видача рахунку-фактури особою, яка не є власником (за відсутності документального підтвердження наявності у неї права власності) транспортного засобу не може бути підтвердженням вартості його придбання, то суд зазначає, що у рішенні про коригування митної вартості така підстава не була вказана для коригування митної вартості.

Водночас, серед наданих документів, які позивач надав, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.03.2015 року відповідно до якого власником автомобіля є юридична особа «Belfius Auto Lease SA». Рахунок-фактура № 39/2020 від 01.07.2020, який теж поданий позивачем для підтвердження купівлі автомобіля, виданий «Kosta Trucks», тобто юридичною особою, яка займається торгівлею автомобілями, тобто жодних суперечностей надані до митного оформлення документи не містили.

Крім того, суд враховує, що 04.08.2020 року посадовою особою митного органу видано посвідчення про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено, що митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України, який відповідно до законодавства України уповноважений здійснювати державну реєстрацію та зняття з обліку ТЗ, зазначеного в цьому посвідченні ТЗ на ім`я ОСОБА_1 , що додатково підтверджує відсутність у митного органу сумнівів щодо наявності у продавця права на продаж вказаного транспортного засобу.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №815/6242/17 з подібними правовідносинами.

Водночас Галицька митниця Держмитслужби не надала жодних доказів того, що при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості за резервним методом було враховано раніше визнані (визначені) митними органами митні вартості, а застосував цінову пропозицію щодо продажу схожого ТЗ на Інтернет сторінці (сайт) « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На переконання суду, декларант надавав митниці достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.

Отже, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач використав виключно інформацію, отриману з Інтернет сторінці (сайт) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто ціну товарів на внутрішньому ринку країни-експортера, тобто резервний метод застосовано з порушенням приписів частин другої та третьої статті 64 МК України .

Отже, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем. Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, єдиними підставами для коригування слугувала інформація з Інтернет сторінки (сайту) « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Також варто зазначити, що у органу доходів і зборів була реальна можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки рахунок фактура №39/2020 від 01.07.2020 містить відомості про продавця, його поштову адресу, номер підприємства, однак відповідачем заходи щодо уточнення дійсної вартості імпортованого товару вжиті не були. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у Постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 809/784/16.

Таким чином, висновки Галицької митниці Держмитслужби про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом, а саме за ціною договору є хибними.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів Галицької митниці Держмитслужби № UА 209000/2020/700063/2 від 03.08.2020 є таким, що суперечить закону та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 12 статті 264 у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА 209180/2020/00328 від 03.08.2020.

Щодо наявності підстав для стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 36467 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3статті 301 МК України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із частиною 6 статті 301 МК України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 № 643 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 25 жовтня 2019 року № 454), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09 серпня 2017 р. за № 976/30844, визначає процедури під час повернення суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюють Держмитслужба та митниці Держмитслужби, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині шостій статті 244, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка A до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), частині третій статті 11 глави II Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку № 643 для повернення коштів авансових платежів (передоплати) платник податків подає до Держмитслужби (в разі сплати коштів на єдиний рахунок) або відповідної митниці Держмитслужби (в разі сплати на депозитний рахунок митниці Держмитслужби або банківський рахунок) заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем Держмитслужби (далі - ІТС Держмитслужби) з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Таку заяву можна подати протягом 1095 днів з дня внесення авансових платежів (передоплати) на відповідний депозитний рахунок.

За умовами п.п. 3, 4, 5, 6 Порядку № 643 після реєстрації заява платника податку про повернення залишків коштів авансових платежів (передоплати) передається на опрацювання до відповідного структурного підрозділу Держмитслужби або митниці Держмитслужби для підготовки висновку (далі - Підрозділ).

Підрозділ:

перевіряє наявність коштів на відповідному депозитному рахунку за даними автоматизованої системи митного оформлення (далі - АСМО);

резервує заявлені до повернення платником податків суми коштів на період розгляду заяви шляхом проставлення відповідної відмітки в АСМО;

за допомогою засобів АСМО формує висновок про повернення коштів авансових платежів (передоплати) з депозитного рахунку (далі - висновок на повернення коштів) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;

у разі якщо зазначеної в заяві платника податків суми за даними АСМО в повному обсязі немає, готує та направляє платнику податків відмову (у паперовому вигляді або електронній формі) у поверненні коштів з депозитного рахунку з пропозицією щодо проведення за потреби звірки залишків сум коштів авансових платежів (передоплати) на депозитному рахунку;

у разі якщо заявник не виконав вимог пункту 2 цього розділу, готує та направляє платнику податків відмову (у паперовому вигляді або електронній формі) у поверненні коштів з депозитного рахунку.

У строк не більше восьми робочих днів від дня реєстрації заяви за допомогою засобів АСМО висновок підписується відповідними уповноваженими особами Держмитслужби або митниці Держмитслужби та після підписання реєструється засобами АСМО.

Підрозділ не пізніше наступного робочого дня з дня підписання висновку на підставі висновків формує в електронній формі реєстр Держмитслужби або митниці Держмитслужби належних до повернення коштів авансових платежів (передоплати) та направляє до Казначейства для повернення коштів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач не звертався до митного органу з відповідно заявою, тобто не дотримався процедури, визначеної Порядком № 643, тому позовні вимоги в цій частині є передчасними та не підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоаолення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено та метріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 0.0..1 від 10.12.2020 року у розмірі 420,40 грн. та квитанції № 0.0..1 від 24.12.2020 у розмірі 420,40 грн.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що на користь позивача з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір у розмірі 560,53 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України)

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена.

Однак, позивачем до позовної заяви не надано договору про надання правничої допомоги, який є основним документом, що підтверджує умови, обсяги та розмір оплати витрат на правничу допомогу адвоката.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Львівської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UА209000/2020/700063/2 від 03.08.2020, прийняте державним інспектором Галицької митниці ДМСУ Маринкевич М. В.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209180/2020/00328 від 03.08.2020, прийняте державним інспектором ВМО № 2 МП «Городок» Львівської митниці ДФС Козоріз Т. Й.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000, ) судовий збір у розмірі 560,53 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна