Справа № 160/4051/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року Справа № 160/4051/21
- визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стосовно ненадання письмової згоди на закриття розрахункових рахунків банківським установам, клієнтом яких є Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» протиправною;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити певні дії, а саме: надати письмову згоду на закриття розрахункових рахунків Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» в наступних банківських установах згідно переліку:
Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»:
Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»:
Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»:
Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД»:
Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК»:
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на його рахунки органами державної виконавчої служби накладено арешт в межах виконавчих проваджень. Позивач вказує, що розрахунковими рахунками не користується, проте, сплачує плату за обслуговування банківських рахунків. У зв`язку з тим, що у позивача відсутня необхідність у користуванні вказаними рахунками, та відповідно оплату за обслуговування таких, КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до відповідних банків щодо закриття рахунків, які знаходяться в обслуговуванні таких банків. Втім, банками надані аналогічні за змістом відповіді, в яких зазначено, що арештовані рахунки можуть бути закриті на підставі письмової згоди органу, що прийняв рішення про обтяження. Поточні рахунки не можуть бути закриті до моменту розблокування поточного рахунку. Відтак, представником КПТМ «Криворіжтепломережа» подано в порядку ст. ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо направлення останнім до банківських установ письмової згоди на закриття розрахункових рахунків та платіжних вимог про списання грошових коштів. Однак, Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відмовлено у задоволенні адвокатського запита представника позивача, оскільки відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є вичерпний перелік для зняття арешту з коштів боржника. Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт рахунків може бути знятий за рішенням суду. Вважаючи відмову відповідача у наданні згоди на закриття рахунків протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 25.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 02.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.04.2021 року.
09.04.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що державний виконавець здійснює заходи, які необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.
12.04.2021 на адресу суду від представника АТ «Державний ощадний банк» надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що банк не має права за заявою клієнта закрити поточний рахунок, якщо грошові кошти, що розміщені на відповідному рахунку заморожені або фінансові операції за відповідним рахунком зупинені відповідно до законодавства. Вказує, що в цьому випадку закриття рахунку можливе лише за умови надання обтяжувачем відповідної згоди на закриття поточних рахунків.
12.04.2021 року розгляд справи перенесено на 20.04.2021 року.
20.04.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано правову позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Ухвалою суду від 20.04.2021 року підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив.
Представник відповідача проти задоволення позовної заяви заперечувала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи проти задоволення позовної заяви заперечував та надав відповідні пояснення.
Представники інших третіх осіб до судового засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
20.04.2021 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст. ст. 205, 243, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
У відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №40405192 про стягнення коштів з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа».
З матеріалів справи видно, що відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанови про арешт коштів боржника - Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа».
Як зазначає представник позивача, з огляду на винесення постанов про арешт рахунків Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» органами державної виконавчої служби, останній розрахунковими рахунками не користується, проте вимушений сплачувати кошти за обслуговування банківських рахунків.
Відтак, позивач вказує, що у нього відсутня необхідність у користуванні арештованими рахунками та відповідно здійснювати оплату за них, а тому КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулось до відповідних банківських установ щодо закриття рахунків, що знаходяться в обслуговуванні банків.
AT «Ідеа Банк» у відповіді вих. №178/409-21/01 від 21.01.2021р. зазначило про те що, заяву про закриття рахунків буде реалізовано тільки у випадку надходження до банку платіжної вимоги від стягувана.
АТ «АКБ «КОНКОРД» у відповіді вих. №4 від 04.01.2021р. стосовно закриття рахунку КПТМ «Криворіжтепломережа» повідомило щодо неможливості закрити рахунок позивача у зв`язку з накладенням арешту згідно з постановою про арешт від 19.01.2018 ВП №43872505.
АТ «АКЦЕНТ-БАНК» у відповіді вих. №20.1.0.0.0/7-20201229/093 від 05.01.2021р. зазначило, що звільнення коштів з-під арешту банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства.
AT «Державний екпортно-імпортний банк України Банк» у відповіді вих. №0501301/1626-21 від 15.01.2021 на заяву позивача зазначило, що банк закриває поточні рахунки клієнтів, на кошти яких установлено обтяження майнових прав відповідно до умов договору, лише за згодою обтяжувача, який установив таке обтяження, крім випадків закриття рахунків клієнтів під час виконання банком Плану припинення здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи відповідно до Закону України ''Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків", яке може здійснюватися банком без отримання на це згоди обтяжувача.
Банк не має права за заявою клієнта закрити поточний рахунок, якщо грошові кошти, що розміщені на відповідному рахунку заморожені або фінансові операції за відповідним рахунком зупинені відповідно до законодавства з питань фінансового моніторингу. Банківській установі необхідно отримати згоду обтяжувача, який встановив обтяження майнових прав на рахунках підприємства.
ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» у відповіді за вих. №5-183/03/9/2021 від 11.01.2021 зазначило, що банк закриває поточні рахунки клієнтів, на кошти яких установлено обтяження майнових прав відповідно до умов договору, лише за згодою обтяжувача, який установив таке обтяження, крім випадків закриття рахунків клієнтів під час виконання банком Плану припинення здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи відповідно до Закону України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків", яке може здійснюватися банком без отримання на це згоди обтяжувача.
26.01.2021 року представником КПТМ «Криворіжтепломережа» подано адвокатський запит до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо направлення відповідачем до банківських установ письмової згоди на закриття розрахункових рахунків та платіжних вимог про списання грошових коштів.
Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в листі вих. №1009/3413-33-21/20.1 від 05.02.2021 року розглянуто адвокатський запит представника позивача та відмовлено у його задоволенні, оскільки відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є вичерпний перелік для зняття арешту з коштів боржника. Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт рахунків може бути знятий за рішенням суду.
Відтак, позивач, не погоджуючись із такими діями Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, звернувся із цією позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ч. 1 ст. 3 Закон № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;
2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;
3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;
4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;
5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
При цьому відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
З аналізу викладених норм видно, що дії виконавця при здійсненні виконавчого провадження повинні бути направлені виключно на примусове виконання рішення до повного його виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк не має права за заявою клієнта розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, заморожені відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.
Суд вказує, що надання згоди на закриття банківських рахунків суперечить принципам, які закріплені у Законі України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому вчинення виконавцем дій передбачених ч. 1 ст. 1075 ЦК України щодо надання згоди на закриття банківського рахунку не є його правом чи обов`язком, оскільки відповідні дії, визначені вказаною нормою не відповідають принципам та нормам, які регулюють порядок примусового виконання рішень.
При цьому суд також вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Статтею 59 вказаного Закону визначено підстави та порядок зняття арешту з майна боржника.
Відповідно до цієї норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виходячи з аналізу вказаних норм, суд зазначає, що виконавець у відношенні коштів боржників може вчиняти лише дві дії, це - накладення арешту на кошти та зняття арешту з коштів.
Зазначені норми є імперативними та не місять виключень, крім тих, що зазначені у Законі.
Таким чином, суд робить висновок, що надання згоди виконавцем на закриття розрахункових рахунків у банківських установах (на виконання ч. 1 ст. 1075 ЦК України) по-перше: суперечить принципам Закону України «Про виконавче провадження» щодо направленості дій виконавця виключно на примусове виконання рішення до повного його виконання, а по-друге: дії виконавця щодо надання згоди виконавцем на закриття розрахункових рахунків у банківських установах не передбачені нормами законодавства, якими виконавець повинен керуватись під час вчинення ним примусового виконання рішень.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що недопустимим є створення ситуації, коли можливість примусового виконання рішення ставиться в залежність від боржника.
Таким чином, бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо ненадання письмової згоди на закриття розрахункових рахунків банківським установам, клієнтом яких є Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» не є протиправною, а відтак, й відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати письмову згоду на закриття розрахункових рахунків Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський