Справа № 200/9064/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року справа №200/9064/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Чекменьов Г.А.) від 22 січня 2021 року (повний текст рішення складено 22 січня 2021 року у м.Слов`янську) по справі №200/9064/20-а

за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фону України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії щодо включення при розрахунку заробітної плати довідки про заробітну плату за період з 06 червня 1995 р. по 31 травня 2000 р. при перерахунку пенсії у травні 2013 р. та обмеження максимального розміру пенсії з жовтня 2017 р.; зобов`язання провести перерахунок з травня 2013 по стажу та заробітній платі із застосуванням заробітної плати (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року з урахуванням вже отриманих сум пенсії без врахування довідки про заробітну плату за період з 06 червня 1995 р. по 31 травня 2000 р.; зобов`язання провести перерахунок пенсії з жовтня 2017 року без обмеження максимального розміру пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовити у задоволені позовних та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час судового розгляду відповідач визнав порушення з свого боку та у відзиві на позовну заяву вказав, що дійсно через технічний збій обчислення пенсії було змінено та проводилось за період з 01.06.1995 року по 31.05.2020 року та з 01.07.2020 року по 30.04.2013 року. Як зазначив відповідач, у листопаді 2020 року пенсійну справу було приведено у відповідність, але означений перерахунок не призведе до збільшенню пенсії, так як розмір пенсії перевищує максимальний. Оскільки, перерахунок з боку відповідача було нібито проведено під час судових засідань, суд не витребував письмових доказів про перерахунок та не впевнився в тому, що дійсно було приведено пенсійну справу у відповідність. Окрім того, при перерахунку пенсії по стажу та заробітній платі у травні 2013 року відповідач не вибрав найбільш оптимальний перерахунок пенсії для позивача. Так, після реформи у 2011 році перерахунок пенсії у 2013році, на думку позивача, повинен був нарахований у трьох варіантах: - по стажу, - по стажу та заробітній платі (з урахуванням існуючої довідки про заробітну плату за період з 06.06.1995 року по 31.05.2020 року); - по стажу та заробітній платі (без врахування існуючої довідки про заробітну плату за період з 06.06.1995 року по 31.05.2000 року) К зп з квітня 2013 року =6,57139. З наданого 22.02.2020 року протоколу нарахування (перерахунку) пенсії вбачається, що відповідач перерахував у 2013 році пенсію по стажу та заробітній платі ( з урахуванням існуючої довідки про заробітну плату за період 06.06.1995 року по 31.05.2000р.), що значно знижує коефіцієнт по заробітній платі. Щодо обмеження пенсії максимальним розміром позивач вважає, що норми законів «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» введено Законом України 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України 24 грудня 2015 року №911-VIII дія положень цього закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.11.2019 року по справу №360/1428/17. Позивач вважає, що оскільки він отримує пенсію з 2011 року, тобто до 01 січня 2016 року, тому дія положень Закону України 24 грудня 2015 року №911-VIII щодо визначення максимального розміру пенсії до нього не застосовується в силу пункту 2 Прикінцевих положень цього закону. Позивач також зазначив, що оскільки станом на час спірних правовідносин працював, та був інвалідом 2 групи, а тому пенсія йому має виплачуватись без застосування положень ч.4 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком.

Згідно довідки МСЕК серії АВ №0702757 від 20.12.2017 року позивачу встановлена 2 група інвалідності з 15.12.2017р..

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з травня 2013р. колегія суддів зазначає наступне.

Протоколом №2038 від 30.10.2010р. позивачеві було призначено пенсію за віком з 04.10.2010 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV з 04.10.2010р, в розмірі 5296,75 грн, з 01.12.2010р. 5296,62 грн..

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-VI (у відповідній редакції від 12.10.2010 року) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Згідно розрахунку №1 до протоколу №2038 від 30.10.2010р. при обчисленні пенсії було використано показники заробітної плати позивача за періоди з 01.06.1995 року по 31.05.2000 року відповідно до даних наданої ним довідки ВАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» від 03.08.2010 року, з 01.07.2000 року по 30.09.2010 року відповідно до даних Індивідуальної відомості про застраховану особу.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати (після оптимізації) для обчислення пенсії, станом на 04.10.2010 року склав 5,45094. Середня заробітна плата позивача для обчислення пенсії становила - 8996,39 грн..

Відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058-VI (в редакції від 28.04.2013 року) у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Позивач 06.06.2013 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із додаванням стажу роботи та заробітної плати .

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону №1058-VI (в редакції від 28.04.2013 року), для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Розпорядженням №153273 від 12.06.2013 року позивачу з 01.06.2013 року проведено перерахунок пенсії із додаванням даних про стаж роботи та заробітну плату, внаслідок якого розмір пенсії позивача з 01.06.2013р. становив 6826,92 грн..доплата 100 грн., всього 6926,92 грн.

За наданими відповідачем відомостями при перерахунку пенсії проведено розрахунок пенсії за трьома формами:

- додано стаж роботи та заробітну плату (з 01.06.1995 року по 31.05.2000 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року). Загальний стаж роботи досяг 45 років, 02 місяці, 28 днів. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати при такому обчисленні становить 5,72174. Середня заробітна плата для обчислення пенсії 9443,33 грн.;

- додано стаж роботи та заробітну плату (з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року). Загальний стаж роботи досяг 45 років, 02 місяці, 28 днів. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати при такому обчисленні становить 6,25090. Середня заробітна плата для обчислення пенсії 10316,67 грн..

- додано тільки стаж роботи. Дані про розмір заробітної плати використано в розмірі встановленому при призначені пенсії. Загальний стаж роботи досяг 45 років, 02 місяці, 28 днів. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати (після оптимізації) для обчислення пенсії склав 5,45067. Середня заробітна плата позивача для обчислення пенсії становила - 8995,95 грн. (з урахуванням уточнень).

Як вбачається з розпорядження №153273 від 12.06.2013 року, виплата пенсії позивачу з 01.06.2013 року проводилась за найбільш вигідною формою, з урахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 31.05.2013 року, а саме середньої заробітної плати 10316,67 грн..

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перерахунок пенсії позивачу у травні 2013р. був проведений у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Посилання позивача на долучений до позову витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та виплати пенсії, а саме «Заробітна плата (довідка) від 22.02.2020р., колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведена довідка складена з урахуванням індексації заробітку з 1 березня 2019 року.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з жовтня 2017 року без обмеження максимального розміру пенсії колегія суддів зазначає наступне.

Обмеження максимального розміру пенсії були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011р. (далі - Закон № 3668-VI).

За правилами статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про статус народного депутата України", «Про Національний банк України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про дипломатичну службу", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про судову експертизу", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", «Про наукову і науково-технічну діяльність", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", «Про пенсійне забезпечення", «Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 3 статті 85 Закону №1788-XII (в редакції Закону №3668-VI) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Водночас за приписами абзацу 2 цього пункту пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Отже зміст пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 440/2423/19.

У відповідності до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19 викладені наступні правові висновки:

«Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

Водночас норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону № 3668-VI та частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.»

За такого правового регулювання та встановлених обставин, суд першої інстанції правильно вказав, що відмова відповідача у перерахунку і виплаті пенсії позивачу з 01.10.2017р. без обмеження граничного розміру пенсії є законною і обґрунтованою та не призвела до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього. В даному випадку така відмова за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі №360/1428/17 колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки постановою Верховного Суду у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №580/234/19 Верховний суд відступив від правових позицій, викладених у справі №360/1428/17.

Частиною 4 статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було встановлено, що тимчасово, по 30 вересня 2017 року: у період роботи особи (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно довідки МСЕК серії АВ №0702757 від 20.12.2017 року позивачу встановлена 2 група інвалідності з 15.12.2017р..

За таких обставин, посилання позивача на положення наведеної вище норми колегія суддів вважає помилковим.

Позивач в апеляційній скарзі також посилається на ті обставини, що відповідачем у відзиві визнано, що з 01.10.2017 року, через технічний збій обчислення пенсії позивачу було змінено; з 01.10.2017 року обчислення пенсії проводилось з урахуванням заробітної плати за період з 01.06.1995 року по 31.05.2000 року та з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року; в листопаді 2020 року пенсійну справу позивача приведено у відповідність з 01.10.2017 року. Однак, в матеріалах справи відповідні письмові докази на підтвердження наведеного.

Наведені доводи позивача колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з 01.10.2017 року виплата позивачеві пенсії здійснювалась у максимальному розмірі 10 740 грн.. Правомірність здійсненого відповідачем перерахунку пенсії з 01.10.2017 року позивачем не оспорювалась в межах цієї справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу та залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року по справі №200/9064/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року по справі №200/9064/20-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 11 травня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 11 травня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко