Справа № 640/9753/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9753/20 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Медіа Груп» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Медіа Груп» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Медіа Груп» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просило (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 06 лютого 2020 року № 2, від 06 лютого 2020 року № 2, від 06 лютого 2020 року № 2, від 24 квітня 2020 року № 2, від 10 грудня 2020 року № 2, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Медіа Груп» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема безпідставністю висновку контролюючого органу в акті перевірки стосовно того, що послуга, яка надається телеканалами позивачу складається з ефірного часу наданого для розміщення рекламних матеріалів та того, що складовою частиною визначення вартості розміщення рекламних матеріалів є ефірний час, який вимірюється у хвилинах, а також, що згідно договорів та актів прийому-передачі послуг при купівлі та реалізації даних послуг вказується ефірний час, тобто хвилини.

Крім того, вказано, що в акті перевірки не враховано, що ТОВ «Глобал Медіа Груп» протягом перевірених періодів отримувало прибуток за результатами власної господарської діяльності, в тому числі, з надання рекламних послуг, що підтверджується деклараціями з податку на прибуток позивача. А отже, Товариством не було порушено вимог п. 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та не було занижено податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 98 994 655,00 грн.

Також, позивач звернув увагу на те, що при наданні окремих рекламних послуг за ціною нижчої виробничої собівартості, не можна розглядати операцію поза межами господарської діяльності позивача та робити висновок, що така операція не відноситься до господарської діяльності.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог ТОВ «Глобал Медіа Груп», рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 26.11.2019 № 625/26-15-05-02-06, від 26.11.2019, № 626/26-15- 05-02-06, 535/26-15-05-06-04, від 27.11.2019 № 2453/26-15-14-09-01, від 22.11.2019 № 534/26-15-42-07, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення планових виїзних перевірок платників податків за листопад 2019 року, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 01.11.2019 № 2647, проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "ГЛОБАЛ МЕДІА ГРУП" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.09.2019, валютного законодавства - за період з 01.10.2017 по 30.09.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.10.2017 по 30.09.2019, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ГЛОБАЛ МЕДІА ГРУП" № 18/26-15-05-02-06/35446622 від 16.01.2020, яким встановлено порушення позивачем вимог:

- ст. 188, п. 198.5. ст. 198, п. 201.1. cт. 201 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за період з 01.10.2017 по 30.09.2019 встановлено завищення всього у сумі 4 329 720 грн. за вересень 2019 року та заниження податку на додану вартість на загальну суму в розмірі 94 664 935 гривень, в тому числі по періодах: за грудень 2017 року - 801 504 грн.; за січень 2018 року - 3 862 342 грн.; за лютий 2018року - 3 083 069 грн.; за березень 2018 року - 4 007 638 грн.; за квітень 2018року - 4 064 475 грн.; за травень 2018 року - 8 279 966 грн.; за червень 2018 року - 3 519 221 грн.; за липень 2018 року - 4 100 214 грн.; за серпень 2018року - 4 824 544 грн.; за вересень 2018року - 5 519 201 грн.; за жовтень 2018 року - 4 436 047 грн.; за листопад 2018 року - 4 333 695 грн.; за грудень 2018 року - 5 336 620 грн.; за січень 2019 року - 5 490 337 грн.; за лютий 2019 року - 2 104 422 грн.; за березень 2019 року - 2 298 085 грн.; за квітень 2019 року - 6 020 210 грн.; за травень 2019 року - 5 196 105 грн.; за червень 2019 року - 8 567 014 грн.; за липень 2019 року - 2 644 670 грн.; за серпень 2019року - 4 024 864 грн.; за вересень 2019року - 2 150 692 грн.;

- п. 201.1., п. 201.10 cт. 201 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, відсутність реєстрації та не своєчасна реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частково не погоджуючись з висновками Головного управління ДПС у м. Києві, вважаючи вказані висновки необґрунтованими та протиправними, позивач, реалізовуючи своє право на оскарження відповідно до абз. 2 п. 44.7 ст. 44, п. 86.7 ст. 86 ПК України, подав заперечення до акту перевірки вих. № 270120 від 27 січня 2020 року.

Відповідач листом № 21803/10/26-15-05-02-06 від 05.02.2020 "Про розгляд заперечень" повідомив позивача, що висновки, викладені в акті перевірки частково скасовано та згідно висновків акту перевірки встановлено порушення ТОВ "ГЛОБАЛ МЕДІА ГРУП":

- ст. 188, абзацу "г" п. 198.5 cт. 198 п. 201.1. cт. 201 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за період з 01.10.207 по 30.09.2019 встановлено завищення всього у сумі 4 329 720 грн. за вересень 2019 року та заниження податку на додану вартість на загальну суму в розмірі 94 664 935 гривень, в тому числі по періодах: за грудень 2017 року - 801 504 грн.; за січень 2018 року - 3 862 342 грн.; лютий 2018 року - 3 083 069 грн.; за березень 2018 року - 4 007 638 грн.; за квітень 2018 року - 4 064 475 грн.; за травень 2018 року - 8 279 966 грн.; за червень 2018 року - 3 519 221 грн.; за липень 2018 року - 4 100 214 грн.; за серпень 2018 року - 4 824 544 грн.; за вересень 2018 року - 5 519 201 грн.; за жовтень 2018 року - 4 436 047 грн.; за листопад 2018 року - 4 333 695 грн.; за грудень 2018 року - 5 336 620 грн.; за січень 2019 року - 5 490 337 грн.; за лютий 2019 року - 2 104 422 грн.; за березень 2019 року - 2 298 085 грн.; за квітень 2019 року - 6 020 210 грн.; за травень 2019 року - 5 196 105 грн.; за червень 2019 року - 8 567 014 грн.; за липень 2019 року - 2 644 670 грн.; за серпень 2019року - 4 024 864 грн.; за вересень 2019року - 2 150 692 грн.;

- п. 201.1., п.201.10 ст.201 ПК України, відсутність реєстрації та не своєчасна реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підставі висновків акту перевірки № 18/26-15-05-02-06/35446622 від 16.01.2020, Головним управлінням ДПС у м. Києві були винесені податкові повідомлення-рішення:

- № 2 від 06.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 94 664 935 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 23 666 234 грн.

- № 2 від 06.02.2020, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2019 року у розмірі 4 329 720 грн.

- № 2 від 06.02.2020, яким накладено штраф за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 94 664 935 грн. в розмірі 50% у сумі 47 332 468 грн.

Позивач не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся із скаргою до Державної податкової служби України, в якій просив скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Державної податкової служби України № 13949/6/99-00-08-05-01-06 від 21.04.2020 про результати розгляду скарги в задоволенні скарги позивачу було відмовлено, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 06.02.2020р. № 2, № 2, № 2 року - залишені без змін, та збільшено суму, визначену у податковому повідомленні-рішенні ГУ ДПС у м. Києві від 06.02.2020р. № 2 на 2 164 859,50 грн.

29 квітня 2020 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення № 2 від 24.04.2020 року, яке було винесене на підставі акту № 18/26-15-05-02-06/35446622 від 16.01.2020 року та рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України 13949/6/99-00-08-05-01-06 від 21.04.2020, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Медіа Груп" було застосовано штраф за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 4 329 720 грн. в розмірі 50% у сумі 2 164 859,50 грн.

14.12.2020 позивач засобами поштового зв`язку отримав податкове повідомлення-рішення № 2 від 10.12.2020, яким до ТОВ "ГЛОБАЛ МЕДІА ГРУП" застосовано штрафні санкції в сумі 37 400,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення № 2 від 10.12.2020 було винесено на підставі акту перевірки № 18/26-15-05-02-06/35446622 від 16.01.2020.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, які прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві від 06.02.2020 № 2, № 2, № 2, від 24.04.2020 № 2, від 10.12.2020 №2, та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив зокрема з того, що ТОВ "ГЛОБАЛ МЕДІА ГРУП" в порушення ст.188, п. 198.5 ст. 198 ПК України занизило податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 98 994 655 грн. внаслідок реалізації послуг, база оподаткування яких, нижче ціни її придбання. Крім того, суд першої інстанції погодився з доводами контролюючого органу стосовно того, що позивачем не було зареєстровано податкові накладні, а тому застосування штрафних санкцій було правомірним та узгоджувалось з вимогам Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Стосовно висновку відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, щодо порушення позивачем ст. 188 ПК України, в зв`язку з тим, що позивач придбавав послуги розповсюдження реклами суцільно, про що свідчать акти надання рекламних послуг, в яких вказано загальну кількість хвилин, вартість та інші показники, а реалізація здійснювалася з часовим розподілом, у зв`язку з чим вартість хвилин придбаного рекламного часу є нижчою за реалізацію, колегія суддів зазначає наступне.

Оцінюючи зміст господарських операцій ТОВ «Глобал Медіа Груп», судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» було укладено договір № С2017 від 26.12.2016 на надання послуг з розміщення реклами в ефірі телеканалів.

Також між позивачем та ПАТ «Телекомпанія «ТЕТ» укладено договір № Т2017 від 26.12.2016 на надання послуг з розміщення реклами в ефірі телеканалів на всій території мовлення телеканалів реклами позивача та/або клієнтів позивача.

Відповідно до Договорів з Телеканалами № С2017 від 26.12.2016 та № Т2017 від 26.12.2016, їх предметом є зобов`язання Телеканалів надати позивачу рекламні послуги з розміщення в ефірі телеканалу на всій території мовлення телеканалу реклами позивача та/або клієнтів позивача (рекламні послуги), а замовник зобов`язувався приймати ці рекламні послуги та оплачувати їх на умовах, передбачених цими Договорами.

Під «рекламними послугами» у договорах між телеканалами та позивачем, розуміються послуги, що надаються Телеканалами позивачу, з телевізійної трансляції рекламних матеріалів позивача та/або клієнтів позивача в ефірі Телеканалу по всій території мовлення Телеканалу, в обсязі, у порядку й на умовах, обумовлених цими Договорами і додатками до них, а також інші послуги рекламного характеру, погоджені Сторонами.

«Вартість Рекламних послуг» - це сума, визначена в п. 1 Додатку до Договору (з розбивкою по звітним періодам), зобов`язання по оплаті якої у відповідному звітному періоді Позивач приймає на себе за умови забезпечення Телеканалами середнього Показника AVR, наведеного в п. 1 відповідного Додатку до Договорів.

«Показник AVR» - середній рейтинг реклами (в межах рекламного блоку), що розраховується за даними ТОВ «АСНільсен Юкрейн» (код 23512369), в модулі TV Advertising за звітний період, який визначається на підставі даних піплметричних досліджень глядацької аудиторії в містах з населенням 50 000+ для статистичної вибірки «населення віком від 18 років і старші».

За умови забезпечення Телеканалами щомісячних Показників AVR, гарантована вартість Рекламних послуг становить суму, наведену у пункті 1 Додатку.

Вартість рекламних послуг становить суму, наведену у пункті 1 додатку (з урахуванням ПДВ) та за кожний звітній місяць фіксується сторонами у відповідному акті наданих послуг за такий звітній місяць.

Додатки до Договорів між позивачем та Телеканалами, в яких визначається вартість рекламних послуг, не містять жодних даних щодо ефірного часу.

В Актах надання рекламних послуг між Телеканалами та позивачем ефірний час не є складовою частиною при визначені загальної вартості рекламних послуг за певний період, що вбачається з актів.

Щодо сутності та предмету договорів, укладених між позивачем та рекламодавцями, то згідно таких договорів позивач на умовах та в порядку, передбачених договорами про розповсюдження реклами та додатками до них, на замовлення Рекламодавців надає їм за плату рекламні послуги.

Під «рекламними послугами» у договорах про розповсюдження реклами між позивачем та рекламодавцями розуміються послуги з розповсюдження (розміщення) реклами в ефірі Телеканалу, які надаються позивачем рекламодавцям за цими договорами.

На умовах зазначених договорів про розповсюдження реклами та додатків до них позивач, перевіривши рекламу на предмет її відповідності умовам цих договорів, забезпечує розповсюдження реклами в ефірі Телеканалів.

«Акт про надання Рекламних послуг» - документ, що підписується Сторонами та підтверджує факт надання Рекламних послуг. Акт про надання Рекламних послуг складається на підставі даних ефірної довідки та містить інформацію про обсяг Рекламних послуг (в хвилинах та як сума показників GRP), які фактично надані Рекламодавцеві позивачем протягом звітного місяця, а також їх вартість (1.1.1. Договорів).

«Ефірна довідка» - документ, що складається позивачем та підтверджує факт розповсюдження реклами в ефірі Телеканалу. Ефірна довідка складається на підставі даних моніторингу ефіру Телеканалу, наданих спеціалізованою компанією Товариством з обмеженою відповідальністю «АСНільсен Юкрейн» (), що здійснює піплметричні дослідження глядацької аудиторії в Україні (п.1.1.3. Договорів).

Слід зазначити, ефірна довідка включає показник GRP, який є складовою формування вартості послуг, та є документом, що підтверджує факт розповсюдження реклами в ефірі телеканалів.

Відповідно до п.3.5.2 Положення про ціноутворення вартість розповсюдження реклами визначається виходячи з фактично набраних GRP за даними досліджень по відповідній цільовій аудиторії, про що не зазначено відповідачем у акті перевірки.

Таким чином, вартість Рекламних послуг з розміщення реклами на телебаченні, які надаються позивачем згідно договорів про розповсюдження реклами між позивачем та Рекламодавцями є договірною та відповідає рівню звичайних цін, та прямо залежить від рейтингу розміщеної реклами (рекламного ролику).

Позивачем під час апеляційного розгляду справи вказано, що ціна розповсюдження хвилини є довідковою та виступає додатковим аналітичним показником, який математично розраховується шляхом ділення вартості рекламних послуг на окремому Телеканалі на кількість хвилин розміщення реклами на такому Телеканалі.

Тобто, вартість розповсюдження реклами визначається виходячи з фактично набраних GRP, а не кількості хвилин, як зазначено в акті перевірки.

Крім того, слід зазначити, що під час судового розгляду представником відповідача не заперечувалось, що вартість рекламних послуг, які позивач придбає у Телеканалів визначається виходячи з показника AVR, а при реалізації вартість розповсюдження реклами визначається виходячи з фактично набраних GRP, а не кількості хвилин.

Як зазначалось, предметом Договорів між Телеканалами та позивачем, є послуги з телевізійної трансляції рекламних матеріалів позивача та/або клієнтів позивача в ефірі Телеканалу по всій території мовлення Телеканалу, а предметом Договорів між позивачем та рекламодавцями послуги з перевірки реклами на предмет її відповідності умовам договорів та забезпечення розповсюдження реклами в ефірі Телеканалів. Отже, висновки відповідача, що позивач придбає та реалізовує однакові послуги спростовується наведеними вище аргументами.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що висновки контролюючого органу стосовно того, що складовою частиною визначення вартості розміщення рекламних матеріалів є ефірний час, який вимірюється у хвилинах, а також, що згідно договорів та актів прийому-передачі послуг при купівлі та реалізації даних послуг вказується ефірний час, тобто хвилини, не відповідає дійсності та свідчить про хибне уявлення відповідачем обставин господарської діяльності позивача.

Досліджуючи питання собівартості послуг з розповсюдження реклами, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства.

Згідно п. 14.1.1. Облікової політики, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), що була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Відповідно до п. 14.1.2. Облікової політики до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці та авторської винагороди; інші прямі витрати; загальновиробничі витрати.

До складу прямих витрат включаються витрати, які безпосередньо пов`язані з виробництвом/створенням конкретних об`єктів обліку (наданні конкретних видів послуг, виконанні робіт): витрати на оплату праці та відрахування до фондів соціального страхування працівників безпосередньо зайнятих при створенні конкретних об`єктів; витрати на оплату робіт (послуг) за договорами цивільно-правового характеру (у тому числі авторська винагорода), з урахуванням відрахувань до фондів соціального страхування, що безпосередньо пов`язані зі створенням конкретного об`єкту обліку; витрати на створення забезпечення на виплату відпусток працівникам, безпосередньо зайнятим при створенні конкретних об`єктів обліку; витрати на створення забезпечення на виплату матеріального заохочення, працівникам безпосередньо зайнятим при створенні конкретних об`єктів обліку; витрати на відрядження працівників у зв`язку з виробництвом таких об`єктів обліку; амортизація основних засобів, нематеріальних активів та малоцінних необоротних матеріальних активів, задіяних виключно у процесі виробництва таких об`єктів обліку; витрати на оренду основних засобів задіяних у виробництві конкретного об`єкту обліку; матеріальні витрати, що можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкту обліку; витрати на оплату технічних послуг, що безпосередньо пов`язані зі створенням конкретного об`єкту обліку; інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкту обліку.

До прямих витрат об`єкта обліку розміщення реклами на телебаченні: витрати на розміщення матеріалів Замовника; витрати на оплату праці та відрахування до фондів соціального страхування працівників безпосередньо зайнятих в процесі розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах; витрати на оплату робіт (послуг), що безпосередньо пов`язані з процесом розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах, за договорами цивільно-правового характеру (у тому числі авторська винагорода), з урахуванням відрахувань до фондів соціального страхування; витрати на створення забезпечення на виплату відпусток працівникам, безпосередньо зайнятим в процесі розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах; витрати на створення забезпечення на виплату матеріального заохочення, працівникам безпосередньо зайнятим в процесі розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах; витрати на відрядження працівників, безпосередньо зайнятих в процесі розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах; амортизація основних засобів, нематеріальних активів та малоцінних необоротних матеріальних активів, задіяних виключно у процесі надання послуг з розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах; витрати на оренду основних засобів задіяних при наданні зазначених послуг; матеріальні витрати, що безпосередньо пов`язані з процесом надання зазначених послуг; інші витрати, безпосередньо пов`язані з технічним процесом розміщення матеріалів Замовників на Телеканалах; витрати на створення та адаптацію матеріалів Замовників, у випадках коли договором на розміщення матеріалів передбачено такі витрати.

Відповідно до Положення про ціноутворення ТОВ «Глобал Медіа Груп» фактичні витрати, що пов`язані з розміщенням реклами на телебаченні, протягом звітного періоду накопичуються на рахунку 23 «Виробництво» по об`єктах обліку «Розміщення реклами на каналі «Назва», «Розміщення телемагазинів на каналі «Назва», «Розміщення прямої реклами на каналі «Назва» тощо, які включають:

- суму прямих витрат, накопичених на рахунку 23 «Виробництво» за звітний період;

- суму розподілених загальновиробничих витрат департаментів (відділів, підрозділів) Підприємства, пов`язаних із продажем реклами на телебаченні.

По закінченню звітного періоду зазначені витрати відносяться на собівартість послуг по розміщенню реклами на телебаченні, наданих протягом звітного періоду.

Оборотно-сальдові відомості по рахунку 231 «Основне виробництво», сформовані в розрізі калькулювання витрат по окремих послугах: «Розміщення реклами на каналі « 1+1» та «Розміщення реклами на каналі «ТЕТ», з яких вбачається, що фактичні витрати Підприємства, пов`язані з продажем (розміщенням) рекламних матеріалів Рекламодавців на телебаченні по об`єктах обліку «Розміщення реклами на каналі « 1+1» і «Розміщення реклами на каналі «ТЕТ» складаються з наступних статей калькуляції: амортизація нематеріальних активів (загальновиробничі витрати); розміщення реклами на телеканалах (прямі витрати); заробітна плата загальновиробничого персоналу (загальновиробничі витрати); заробітна плата загальновиробничого персоналу (забезпечення виплат відпусток) (загальновиробничі витрати); нарахування на заробітну плату загальновиробничого персоналу (загальновиробничі витрати); нарахування на заробітну плату загальновиробничого персоналу (забезпечення виплат відпусток) (загальновиробничі витрати); обслуговування програмного забезпечення (загальновиробничі витрати).

Колегія суддів зазначає, що твердження позивача, що послуги, які ним надаються рекламодавцям, створюються позивачем, а не придбаються у Телеканалів, підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача, в тому числі оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 231 «Основне виробництво», які надавались відповідачу під час перевірки за весь перевіряємий період, про що також зазначено в акті перевірки.

Так на сторінці 6 акту перевірки зазначено щодо формування рекламних послуг, які реалізуються позивачем рекламодавцям, що перевіркою відображених у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарі', робіт, послуг)» показники за період з 01.10.2017 по 30.09.2019 у загальній сумі 2 959 512 тис. грн., встановлено, що на формування зазначеного рядка мало вплив здійснення операцій, пов`язаних з наданням послуг з розміщення рекламних матеріалів. Проведеною перевіркою рядка 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарі, робіт, послуг)» показників за період з 01.10.2017 по 30.09.2019 у загальній сумі 2 959 512 тис.грн. на підставі таких документів: оборотно-сальдових відомостей по рахунках 10, 13, 15, 20, 22, 23, 26, 28, 311, 377, 631, 65, 66, 90, 91 та інших в розрізі субрахунків, господарських договорів з додатками, рахунків-фактур, видаткових накладних, банківських виписок, відомостей доходів та інших наданих до перевірки документів. В ході проведення перевірки не встановлено завищення або заниження задекларованих показників в рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарі, робіт, послуг).

Таким чином, зазначеним вище спростовуються висновки відповідача, та підтверджуються доводи позивача щодо продажу позивачем рекламодавцям самостійно виготовлених послуг, а не придбаних, як вважає відповідач.

Щодо правової природи договору з надання послуг, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При послугах продається не сам результат, а дії, які до нього призвели.

Предметом договору про надання послуг є вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності за завданням замовника. Специфічні характеристики послуги відрізняють її від товару. Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються).

Корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату. Тобто, виходячи з правової природи послуги, неможливо придбати та продати ту ж саму послугу.

Щодо застосування п. 188.1. ст. 188 ПК України, то відповідно до вказаних положень база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Як зазначено вище, вартість рекламних послуг, які надаються позивачем згідно з договорами про розповсюдження реклами, крім витрат позивача на оплату послуг Телеканалів з розміщення реклами в ефірі телеканалів, включає інші витрати.

Тобто, позивач отримує та надає різні види послуг, які мають різну вартісну складову.

Послуги, що надаються позивачем рекламодавцям є відмінними від послуг, які отримує позивач від Телеканалів, й відповідно вартість таких послуг не може співпадати та порівнюватися для цілей визначення бази оподаткування ПДВ.

Колегія суддів при розгляді даного спору зауважує, що під час перевірки не було встановлено фактів реалізації рекламних послуг за цінами, які не відповідають рівню ринкових або звичайних до даного виду послуг цін.

Актом перевірки також не встановлено порушень щодо ціноутворення (придбання, реалізації) у звітному періоді, що підлягав перевірці. Під час перевірки, відповідачем не досліджувались звичайні ціни та собівартість реалізованих послуг.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позивач не допускав порушення вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України, оскільки визначав базу оподаткування ПДВ рекламних послуг виходячи із їх договірної вартості. При цьому, вартість таких послуг відповідала ринковій вартості даного виду послуг та не була нижчою за звичайні ціни.

Щодо висновку відповідача щодо порушення позивачем абзацу «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, в зв`язку з тим, що позивач використовував придбані послуги в операціях, що не є господарською діяльністю, колегія суддів вказує таке.

Відповідно підпункту «г» п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Тобто, пп. «г» п. 1985. п. 198 ПКУ встановлює обов`язок платника податків нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу при наявності наступних підстав:

- у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи, що придбані/виготовлені з податком на додану вартість, призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Проте, відповідачем не доведено, що дані операції не пов`язані з господарською діяльністю позивача та/або, що операції з купівлі та продажу послуг починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Крім того, доводи позивача, що спірні операції відносяться до господарської діяльності позивача, не спростовано відповідачем під час апеляційного розгляду справи.

Щодо доводів відповідача, що позивач здійснював реалізацію хвилин рекламного часу за ціною нижчою за ціну їх придбання, відтак використовував придбані послуги в операціях, що не є господарською діяльністю та повинен був нарахувати на такі операції податкові зобов`язання з ПДВ, то як зазначено вище, придбані позивачем послуги Телеканалів використовувалися позивачем виключно в господарській діяльності для надання самостійно виготовлених рекламних послуг іншим особам (рекламодавцям) з метою отримання прибутку, що підтверджується наступним.

Як було описано вище, формування цін на послуги Телеканалів, які придбавав позивач, та цін на рекламні послуги, які надаються позивачем Рекламодавцям, є різним, відбувається на підставі договорів, які є різними за своїм змістом, сутністю та встановлюють специфічні умови, які впливають на ціну таких послуг. Витрати на придбання у Телеканалів послуг з розміщення реклами в Ефірі телеканалів, для надання власних рекламних послуг, включаються у вартість рекламних послуг, які в подальшому надаються Рекламодавцям.

Для визначення правильності застосування п. 198.5 ст. 198 ПК України до перевірених господарських операцій позивача необхідно звернути увагу на наступне.

Придбані позивачем послуги, зокрема послуги з розміщення реклами в ефірі Телеканалів, безпосередньо використовувалися позивачем в операціях, які є господарською діяльністю.

Із змісту договорів та загального аналізу господарських операцій вбачається, що послуги, які придбавалися позивачем у Телеканалів, зокрема послуги з розміщення реклами в ефірі Телеканалів фактично використовувалися для надання власних рекламних послуг, які надавалися вже рекламодавцям, тобто використовувалися в операціях, які є безпосередньою основною господарською діяльністю товариства. Вартість власних рекламних послуг позивача формувалася на підставі окремих укладених із рекламодавцями договорів, такі операції оподатковувалися ПДВ та база оподаткування визначалася на підставі договірної вартості послуг.

Відтак, відповідач дійшов хибних висновків, що ТОВ «Глобал Медіа Груп» не здійснювало реалізацію хвилин придбаного рекламного часу за ціною нижчою від ціни їх придбання.

Придбані позивачем послуги Телеканалів використовувалися позивачем в господарській діяльності для надання власних рекламних послуг іншим особам (рекламодавцям) з метою отримання прибутку, а тому позивач не допускав порушення вимог абзацу «г» п. 198.5 ст. 198 ПКУ та не зобов`язаний був нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ на підставі вказаної норми.

Крім того, згідно з статтею 42 Господарського Кодексу України, підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи.

Тобто, відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність визначається не через фактичне одержання доходу, а як спрямованість на одержання доходу. Проведення деяких операцій у збиток не може свідчити про те, що платник податку не отримав дохід і не прагнув отримати прибуток від господарської діяльності.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звідність в Україні» № 996-ХІУ від 16.07.1999 року господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звідність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначене свідчить про те, що термін «господарська операція» не включає такої обов`язкової ознаки, як одержання прибутку, оскільки неотримання прибутку від окремої господарської операції не може свідчити про відсутність у цієї операції ознак господарської діяльності, крім того, за своїм змістом термін «господарська діяльність» значно ширше «господарської операції», оскільки передбачає сукупність здійснюваних платником податку господарських операцій, і у відповідності до ПК України оподаткуванню підлягають не господарські операції (окремі дії або події), а господарська діяльність за звітний податковий період.

Відповідно до положення (стандарта) бухгалтерського обліку № 73 від 07.02.2013 року «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1» «Загальні вимоги до фінансової звітності» визначено поняття «витрат» як зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, що призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власниками).

Також цим Положенням визначено, що «збиток», це перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати, а «прибуток», це сума, на яку доходи перевищують пов`язані з ними витрати. Збиток або прибуток це вже є фінансовим результатом господарської діяльності.

Позивачем обгрунтовано вказано, що одержання прибутку є метою господарської діяльності, але не обов`язковою умовою, а в ПК України відсутня норма, яка б визначала належність окремих операцій до господарської діяльності в залежності від їх фінансового результату.

Отже, законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів.

А відтак, навіть при надані позивачем окремих рекламних послуг за ціною нижчою виробничої собівартості, як вважає відповідач, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача та робити висновок, що така операція не відноситься до господарської діяльності.

Позиція позивача підтверджується висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 квітня 2019 року у справі № 803/173/18, постанові від 03 квітня 2018 року у справі № 804/1963/17.

Відповідачем здійснено нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно актів наданих послуг, які зазначені в додатку № 11 до акту перевірки, вибірково, що призвело до невірних та хибних висновків, та що також не враховано судом першої інстанції під час розгляду справи.

Крім того, в при проведені перевірки та в акті перевірки не було враховано, що позивач протягом перевірених періодів отримував прибуток за результатами власної господарської діяльності, в тому числі з надання рекламних послуг, що підтверджується деклараціями з податку на прибуток позивача.

Таким чином, позивач не допускав порушення вимог абзацу «г» п. 198.5 ст. 198 ПКУ та не зобов`язаний був нараховувати податкові зобов`язання з ПДВ на підставі вказаної норми.

Щодо правомірності нарахування штрафу за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З врахуванням викладених вище обґрунтувань щодо відсутності в діях позивача порушень вимог ст. 188, абзацу «г» п.198.5. ст.198 ПК України позивач не повинен був виписувати податкові накладні та відповідно не допускав порушення вимог, передбачених п. 201.1., п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, під час проведення перевірки та під час розгляду справи судом, не було враховано та не досліджувалось, що позивач протягом перевірених періодів отримував прибуток за результатами власної господарської діяльності, в тому числі з надання рекламних послуг, що підтверджується деклараціями з податку на прибуток позивача, які були надані до матеріалів справи.

Враховуючи наведені вище доводи, колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Глобал Медіа Груп» не допускало порушення вимог податкового законодавства, про які зазначено у висновках акту перевірки № 18/26-15-05-02-06/35446622 від 16.01.2020.

За таких обставини справи, враховуючи умови укладених договорів, колегія суддів зазначає, що позивач надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про правомірність оформлення господарських операцій позивача в податковому та бухгалтерському обліку, а доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 КАС України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що визначені ним податкові зобов`язання є правомірними.

Відтак, доводи апеляційної скарги свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк містять аргументовані доводи щодо неповного з`ясування обставини справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Викладене у сукупності свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги ТОВ «Глобал Медіа Груп» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 06 лютого 2020 року № 2, від 06 лютого 2020 року № 2, від 06 лютого 2020 року № 2, від 24 квітня 2020 року № 2, від 10 грудня 2020 року № 2, прийнятих Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Оцінюючи наявність підстав для розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 21020,00 грн. згідно платіжного доручення № 706 від 28.04.2020, та 2102,00 грн. згідно платіжного доручення № 2504 від 16.12.2020.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Медіа Груп" за подання апеляційної скарги сплачено 34050,00 грн. згідно платіжного доручення № 334 від 19.02.2021.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Медіа Груп" слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 57 172,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Медіа Груп" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Медіа Груп" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 2 від 06.02.2020, № 2 від 06.02.2020, № 2 від 06.02.2020, № 2 від 24.04.2020, № 2 від 10.12.2020, прийняті Головним управлінням ДПС у місті Києві.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Медіа Груп" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ) витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 57 172 (п`ятдесят сім тисяч сто сімдесят дві) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 05.05.2021