Справа № 490/8680/20
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/218/2021 Справа № 490/8680/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Баришніковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанови серії ДПО 18 № 576541 від 13.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП , також скасувати постанову серії ДПО 18 № 576540 від 13.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, постанову серії ЕАМ № 3423689 від 13.11.2020 року за ст. 126ч.1 КУпАП, постанову ЕАМ № 3423708 від 13.11.2020 року за ст.126 ч.1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав наступне.

Були порушені правові механізми щодо дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.ст.268,276, 251, 283 КУпАП.

При цьому жодного доказу скоєння правопорушення не додано.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

11.03.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. При цьому, вказав, що під час розгляду справи поліцейськими патрульної поліції враховані всі необхідні обставини та винесені постанови відповідно до вимог чинного законодавства, а те, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її об`єктивної винуватості.

При цьому зазначено, що при зупинці автомобіля ОСОБА_1 представився ОСОБА_2 , та повідомив, що у нього відсутні посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та сертифікат обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

15.03.2021 року ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, вказавши таке.

Опис відеозапису жодним чином не підтверджує скоєних правопорушень, окрім того, дані відеозаписи є недопустимими доказами у зв`язку з тим, що постанови про накладення адміністративних стягнень не містять посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, згідно позиції Верховного Суду в постанові № 524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Рапорти поліцейських також не можуть бути належними доказами винуватості, враховуючи правову позицію Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а.

Сторони до судового засідання не з`явились, позивач просив про розгляд справи у його відсутності.

Обставини справи, встановлені судом.

За постановою ДПО 18 № 576541 від 13.11.2020 року, о 3:50, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом OPEL ASTRA, номерний знак НОМЕР_1 у м. Миколаєві в районі вулиці 3-Слобідська, 56, у якому не працював лівий задній габаритний ліхтар, чим порушив Правила Дорожнього руху,передбачені п.31.4.3, та скоїв правопорушення, передбачене ст.121 ч.1 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. (складено постанову рядовим Тимощук К.В.).

Згідно постанови серії ДПО 18 № 576540, складеної 13.11.2020 року 03:30, водій автомобіля OPELA STRA з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 3-Слобідській,56 у м. Миколаєві, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбаченеч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (поліцейський Ганєв Д.С.).

Постановою про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в неавтоматичному режимі серії ЕАМ № 3423689 від 13.11.2020 року, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП за порушення п.2.1.б Правил Дорожнього руху України у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

За змістом постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 у Миколаєві, рухаючись по вулиці 3-Слобідській о 03:20, не мав при собі реєстраційного документу на автомобіль OPEL ASTRA НОМЕР_1 . ( складено старшим лейтенантом Ілляшенко В.А. ).

За постановою серії ЕАМ № 3423708 від 13.11.2020 року, о 3:20:55, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом OPEL ASTRA НОМЕР_1 у м. Миколаєві в районі вулиці 3-Слобідська,56, не мав при собі чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних ТЗ. Чим порушив п. 2.1.г Правил Дорожнього руху України, та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (складено лейтенантом Третяком Д.А. ).

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Також, відповідно до приписів п. 1.3.ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей зовнішніх світлових приладів, якщо їх кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно п. 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті31.4цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Згідно ч.1 ст. 121 КУпАП України керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартівтягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, згідно з п. 2.1Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи ( посвідчення ) Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно ст.125 КУпАП передбачено інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, що тягнуть за собою попередження. Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках , передбачених законодавством - страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, у справі № 522/2280/16-а від 21 листопада 2019 року, у справі № 711/4707/17 від 19 червня 2019 року та інших.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), і такі документи можуть бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Станом на 13.11.2020 року водій керував транспортним засобом, та не пред`явив посвідчення водія, пояснив, що його звати ОСОБА_2 ,

Положеннями ч. 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб`єкта владних повноважень або протиправність прийнятого ним рішення щодо встановлення його особи.

Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

Отже, враховуючи, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (пред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки тимчасового посвідчення водія знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, суд вважає, що підстави для задоволення позовних в частині скасування постанови ДПО 18 № 576540, складеної 13.11.2020 року відсутні.

Що стосується вимог позивача про скасування постанови серії ДПО 18 № 576541, складеної 13.11.2020 року, слід вказати наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється , тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею 121 ч.1 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не містить фіксацію цього правопорушення , та окрім того, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Виписане вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №524/1284/17, адміністративне провадження №К/9901/15713/18.

За такого, дана постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з абзацом 2 п. 3 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853,якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейськими 1 взводу 2 роти 4 батальйону 13.11.2020 року на одному й тому ж місці винесено 4 постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 (три) та ч.1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення кількох адміністративних правопорушень. При чому за ст. 126 ч.1 тричі.

В даному випадку фактично мав місце одночасний розгляд адміністративних справ різними працівниками патрульної поліції, хоча мав здійснюватись розгляд одним і тим самим поліцейським, відносно однієї особи, а тому під час прийняття оскаржуваної постанови працівниками відповідача було порушено ч.2 ст.36 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1,2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно з ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Під час розгляду адміністративного позову встановлено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому постанова серії ДПО 18 № 576540 від 13.11.2020 року скасуванню не підлягає.

Враховуючи вище викладене, постанови серії ЕАМ № 3423689 від 13.11.2020 року, серії ЕАМ № 3423708 від 13.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 підлягають скасуванню.

Оскільки відсутні докази скоєння правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1КУпАП, то постанова серії ДПО 18 № 576541 від 13.11.2020 року підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фіксацію адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності у постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію, то така фіксація не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.( справа № 524/9716/16-а).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними ( п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ("Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України").

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За такого, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 122, 241-246, 255, 286 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 576541 від 13.11.2020 року рядового Тимощук К.В. Управління патрульної поліції в Миколаївській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 3423689 від 13.11.2020 року старшого лейтенанта Ілляшенка В.А. Управління патрульної поліції в Миколаївській області про накладення адміністративного стягнення посправі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 3423708 від 13.11.2020 року лейтенанта Третяка Д.А. Управління патрульної поліції в Миколаївській області про накладення адміністративного стягнення посправі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В частині позовних вимог про скасування постанови серії ДПО 18 № 576540 від 13.11.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 126 КУпАП -відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 11.05.2021 року.

Суддя Черенкова Н.П.