Справа № 814/2697/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 814/2697/16
Головуючий І інстанції Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення - 16.12.2020р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

15.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (правонаступник - ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просив суд визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016р. №1 про визначення податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2016 рік в сумі 11046,8 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що визначена податковим органом сума та розрахунок земельного податку є необґрунтованими, оскільки він ще 16.07.2015р. подав до Миколаївської міської ради заяву про розірвання договору оренди землі від 28.09.2004р., так як 24.06.2015р. ним було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який знаходиться на цій земельній ділянці, а тому, відповідно, вважає, що спірне податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016р. №1.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017р., вказане вище рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. було скасовано та прийнято нове рішення - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного суду від 10.07.2020 року скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017р. та рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р., а справу направлено на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020р. (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 04.01.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.12.2020р. та прийняти нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

04.01.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

18.03.2021 року до суду 2-ї інстанції надійшла заява-клопотання позивача, в якій останній мотивовано підтримав свою апеляційну скаргу та повідомив суд про ухвалення Миколаївською міською радою рішення №3/393 від 02.02.2021р. про припинення договору оренди землі від 28.09.2004р. - з 07.07.2015р.

16.04.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов лист заступника Миколаївського міського голови №2461/020201-40/14/21, в якому останній, на запит суду, підтвердив факт прийняття Миколаївською міською радою рішення №3/393 від 02.02.2021р. та надав його засвідчену копію.

28.04.2021 року до суду 2-ї інстанції, замість письмового відзиву, на вимогу суду, надійшов лист в.о. начальника ГУ ДПС в Миколаївській області, в якому останній не визнав апеляційну скаргу позивача та додатково надав детальний розрахунок спірного податкового зобов`язання.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи встановлений на всій території України «особливий» режим «карантину», приписи ч.6 ст.262, ст.263, п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, характер спірних правовідносин та приймаючи до уваги те, що у даному випадку розглядається апеляційна скарга на рішення суду 1-ї інстанції по справі незначної складності, яке ухвалено в письмовому (спрощеному) провадженні, а також з метою запобігання поширенню як на території України, так і приміщеннях П`ятого апеляційного адміністративного суду, гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» та убезпечення як сторін по справі, так і працівників суду від вищевказаної особливо небезпечної інфекційної хвороби, колегія суддів розглянула дану справу в письмовому провадженні без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

28.09.2004р. між позивачем ОСОБА_1 та Миколаївською міською радою строком на 15 років укладено договір оренди №1915 (зареєстр. в книзі записів державної реєстрації договорів 29.09.2004р. за №2694) земельної ділянки площею 107 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 79375,81 грн. Розмір орендної плати встановлюється у розмірі 1,2 % від її нормативної грошової оцінки (т.1 а.с.9).

16.07.2015р. ОСОБА_1 , з метою подальшої приватизації орендованої земельної ділянки, подав до Миколаївської міської ради заяву про розірвання договору оренди землі від 28.09.2004р., яка, в свою чергу, була мотивована тим, що у зв`язку із бойовими діями на Донбасі, він був вимушений провести реконструкцію належних йому адміністративних будівель, розташованих на цій земельній ділянці, та перебудувати їх для своїх близьких родичів, які переїхали з Луганська, у житловий будинок, який було зареєстровано 24.06.2015р. та 07.07.2015р. видано свідоцтво про право власності на нього (т.1 а.с14,16,17).

31.08.2015 року вказана заява позивача була розглянута на засіданні постійної комісії з регулювання земельних відносин (протокол №154), яка підготувала відповідний проект рішення ММР та рекомендувала винести його на розгляд міськради і погодити дане питання.

В подальшому, Миколаївська міськрада на численні звернення позивача багато разів повідомляла останнього, що розгляд його питання буде винесено на розгляд чергової сесії міської ради, які, в свою чергу, неодноразово з різних підстав переносилися.

09.08.2019 року позивач по пошті отримав від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016р. №1 про визначення податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2016 рік в сумі 11046,8 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до окружного суду із даним позовом.

Повторно вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та безпідставності позовних вимог та, відповідно, з правомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, з урахуванням висновків викладених у постанові Верховного Суду від 10.07.2020р., не може на цей час погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно із приписами ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» і «Про оренду землі», а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

Як слідує зі змісту вимог ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Як передбачено п.118.1 ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗКУ.

А згідно із п.118.2 ст.118 ЗКУ, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Як визначено ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним.

Так, у відповідності до вимог п. "в" ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Зі змісту положень п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України вбачається, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному ст.58 цього Кодексу.

При цьому, як встановлено п.287.5 ст.287 ПК України, такий податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Підставою ж для нарахування орендної плати за земельну ділянку, як визначено п.288.1 ст.288 ПКУ, є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Згідно із п.п.288.2,288.3 ст.288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Так, за загальним правилом, відповідно до п.288.4 ст.288 ПКУ, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

При цьому, слід зазначити, що згідно із п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, хоча і розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки.

Як видно зі ст.289 ПКУ, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = 1: 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100%, такий індекс застосовується із значенням 100.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів АР Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016р. №6-28-0.22-201/2-16 коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та вже зазначалося вище, згідно з договором оренди землі від 28.09.2004р., Миколаївською міською радою було передано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку пл.107 кв.м для обслуговування адміністративної будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту п.3.1 зазначеного вище договору оренди від 28.09.2004р., цей договір діє протягом 15 років. Зміна ж умов договору та підстави його розірвання або припинення його дії безпосередньо викладені у розділі 12 цього договору.

Крім того, у п.4.3 вказаного вище договору оренди землі зазначено, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

Так, як вбачається з матеріалів справи, суд 1-ї інстанції, при новому розгляді даної справи та прийнятті оскаржуваного рішення, з урахуванням вищевикладених обставин, виходив з того, що оскільки на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 21.04.2016р. договір оренди землі від 28.09.2004р., укладений між позивачем та Миколаївською міською радою на 15 років був чинним (дійсним), а тому, відповідно, позивач, як орендар, був зобов`язаний станом на 01.01.2016р. сплатити орендну плату за орендовану ним земельну ділянку з урахуванням коефіцієнту індексації.

Як видно з спірного податкового повідомлення-рішення від 10.10.2016р. та витребуваного у відповідача, на виконання висновків Верховного Суду, розрахунку податкового зобов`язання від 28.04.2021р., контролюючим органом позивачу, як фізичній особі-орендарю, визначено податкове зобов`язання зі сплати земельного податку за 2016 рік в загальній сумі 11 046,80 грн., яка, в свою чергу, складається з наступних складових: 3 441,37 грн. (нормативна грошова оцінка з/д за 1 кв.м станом на 01.01.2016р.) х 107 кв.м (загальна площа з/ділянки) х 3%.

Однак, при цьому, одночасно слід зазначити про те, що в ході тривалого розгляду даної справи в судах 3-х інстанцій, відповідачем неодноразово надавалися інші (дещо відмінні від останнього від 28.04.2021р.) розрахунки спірного податкового зобов`язання, але загальна сума з/податку залишалася тією ж самою.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивачем з моменту укладення вказаного вище договору оренди землі, т.б. з 2004 року по 2015 рік, завжди своєчасно і в повному обсязі сплачувався цей податок і жодних спірних питань з податковим органом з цього приводу не виникало. Доказів зворотного відповідач не надав.

Так, як видно з матеріалів справи та численних письмових пояснень позивача, останній раз ним, згідно із ППР від 29.04.2015р. №3390317, було сплачено даний земельний податок за 2015 рік - 25.08.2015 року - в розмірі 3083,54 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №351762 (т.1 а.с.33).

Тобто, з вищевказаного вбачається, що за 2015 рік відповідач своїм податковим повідомленням-рішенням від 29.04.2015р. №3390317 самостійно визначив позивачу податкове зобов`язання зі сплати цього земельного податку - в розмірі 3083,54 грн., що є 3% від нормативно грошової оцінки, яка за таких обставин, відповідно на той момент склала - 102784,67 грн.

Виходячи з цих розрахунків, позивач вважає, що за таких обставин, нормативно грошова оцінка орендованої земельної ділянки за 2016 рік повинна була складати не 368226,66 грн. (як визначено відповідачем), а 147290,41 грн. (т.б. 102784,66 х 1,433 (коеф.інд.)), хоча, згідно наявного в матеріалах справи листа керівника Управління земельних ресурсів Миколаївської міськради від 26.04.2017р. (т.1 а.с.118), остання станом на 2015р. повинна складати - 256962,08 грн., а станом на 2016р. - саме 368226,66 грн., що, в свою чергу, також не узгоджується з розміром, визначеним Управлінням Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області (лист від 12.07.2013р. №2807, т.1 а.с.120).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи численні різні розрахунки нормативно грошової оцінки за 2015-2016р.р., зроблені позивачем, відповідачем та іншими державними органами, судова колегія, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та факт ухвалення Миколаївською міськрадою рішення №3/393 від 02.02.2021р. про припинення договору оренди землі від 28.09.2004р. - з 07.07.2015р. (т.б. з вказаної позивачем у заяві дати), приходить до висновку про те, що встановлення дійсного розміру нормативно грошової оцінки з/ділянки (з урахуванням коефіцієнту індексації), як цього вимагав суд касаційної інстанції в своїй постанові від 10.07.2020р., на даний час вже не є актуальним та відповідно, не має вирішального значення для правильного вирішення даної справи, оскільки договір оренди спірної з/ділянки від 28.09.2004р. фактично було розірвано орендодавцем з 07.07.2015р. (т.б. до виникнення обов`язку сплатити орендну плату за 2016р.) та з цієї ж дати припинено право користування ОСОБА_1 даною з/ділянкою, а також визнано таким що втратив чинність п.16.8 розділу 1 рішення міськради №22/8 від 20.07.2004р. «Про надання ОСОБА_1 в оренду строком на 15 років земельну ділянку пл.107 кв.м по АДРЕСА_1 », що, в свою чергу, взагалі виключає обов`язок позивача по сплаті визначеного відповідачем земельного податку за 2016 рік (незалежно від його розміру).

Що ж стосується того, що вказане рішення №3/393 про припинення з 07.07.2015р. договору оренди землі від 28.09.2004р. фактично було прийнято Миколаївською міськрадою аж 02.02.2021р. (т.б. після ухвалення оскаржуваного ППР), то, на думку судової колегії, даний факт є виключно об`єктивною обставиною, яка не залежала від волі позивача, який, в свою чергу, одразу ж після набуття 07.07.2015р. права власності на житловий будинок, 16.07.2015р. подав до міськради заяву про розірвання цього договору оренди, яка 31.08.2015р. фактично була задоволена Постійною комісією з регулювання земельних відносин (протокол №154), але цей проект рішення міськради з різних підстав, не зважаючи на численні заяви і скарги позивача, тривалий час (більше 5 років) не розглядався.

Окрім того, одночасно ще слід звернути увагу й на ту обставину, що судом 2-ї інстанції було зроблено додатковий запит, на який надійшов лист заступника міського голови №2461/020201-40/14/21 від 15.04.2021р., в якому останній, в свою чергу, посилаючись на п.12.6 розділу 12 договору оренди, ст.ст.7,31 Закону України «Про оренду землі», ст.120 ЗК України, протоколи Постійної комісії №154 від 31.08.2015р. і №97 від 19.11.2018р., фактично підтвердив як вищевикладені обставини, так і факт припинення рішенням міськради №3/393 договору оренди землі від 28.09.2004р. саме з 07.07.2015р., з якої він вважається втратившим свою силу, а позивач - втратившим право користування цією спірною земельною ділянкою.

Також, не зайвим буде вказати і про те, що зі змісту зазначеного вище листа заступника міського голови від 15.04.2021р. вбачається, що Миколаївська міськрада, окрім іншого, фактично не висуває до ОСОБА_1 (який останній раз сплатив орендну плату за 2015р. - 25.08.2015р.) будь-яких претензій, пов`язаних з не сплатою ним за період 2016-2021р.р. орендної плати за користування спірною земельною ділянкою.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини та факт припинення з 07.07.2015р. договору оренди землі, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та діючи з метою ефективного захисту прав позивача (ч.2 ст.9 КАСУ), вважає, що на даний час оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016р. №1 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2016 рік в сумі 11046,8 грн. підлягає скасуванню, як протиправне.

До того ж, слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А за правилами ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не повністю відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства, в зв`язку із чим, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції частково порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.2 ст.9 та п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї та прийняти нове - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 10.10.2016р. №1 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2016 рік в сумі 11046,8 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11.05.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко