Справа № 160/16132/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 травня 2021 року

м. Київ

справа № 160/16132/20

адміністративне провадження № К/9901/13721/21

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року

у справі №160/16132/20 за позовом Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови, -

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 19.11.2020 року ВП № 63684329 про стягнення основної винагороди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича від 19.11.2020 року ВП № 63684329 про стягнення основної винагороди.

Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, який визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Так, судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосовані норми статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року за № 808/3791/16, 20 листопада 2019 року за № 480/1558/19, 30 листопада 2020 року за № 640/8808/20, 04 серпня 2020 року за № 200/13920/19-а.

Разом з тим, підставою звернення з даною касаційною скаргою скаржником зазначено також і пункт З частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки на сьогодні не існує висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», та визначення єдиних умов для стягнення основної винагороди приватного виконавця у разі фактичної сплати заборгованості за виконавчим документом боржником стягувачу під час відкритого виконавчого провадження.

Отже, відповідачем у тексті касаційної скарги зазначені як підстави касаційного оскарження підпункти 1, 3 частини 4 статті 328 КАС України. При цьому, скаржник зазначає, що не існує висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а в іншому випадку стверджує, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосовані ці ж норми статей без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду. Але такі підстави відносно застосування одних і тих самих норм права є взаємовиключними.

Крім того, дослідивши вказані скаржником рішення Верховного Суду, слід зазначити, що він посилається у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду у справах №808/3791/16, №480/1558/19, № 640/8808/20, № 200/13920/19-а.

Суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у вказаних постановах, оскільки обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Проаналізувавши вказані вище постанови Верховного Суду, слід зазначити, що правовідносини між даною справою та вказаними справами не є подібними. Разом з тим, касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності таких правовідносин.

А тому, наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Проаналізувавши вказані скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень, суд дійшов висновку про неможливість відкриття касаційного провадження на підставі пунктів 1, 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки такі підстави не є обгрунтованими належним чином.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі №160/16132/20 за позовом Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська