Справа № 280/4659/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4659/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року в адміністративній справі № 280/4659/20 (суддя І інстанції - Сіпака А.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача стосовно повної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 40346,35 грн за повних 24 роки календарної вислуги на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- визнати бездіяльність відповідача стосовно своєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 316,44 грн за кожний календарний день затримки (з 21.05.2020) до набуття чинності постановленого судового рішення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року позов задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 у повному розмірі одноразової грошової допомоги при звільненні. Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 40346,35 грн за 24 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплачених сум, на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування скарги зазначив, що на час проходження служби у відповідача календарна вислуга років складала 07 років 07 місяців 29 днів. Також зазначив, що при звільненні та нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивача відповідач керувався нормами Наказу Міністерства юстиції України № 925/5 від 28.03.2018. Згідно послужного списку ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.03.1997 по 31.08.2012 та був звільнений згідно ст. 63 п. "ж" (за власним бажанням) наказом Жовтневого МВДСО № 155 о/с від 29.08.2012. На день звільнення вислуга років в календарному обчисленні складала 16 років 09 місяців 23 дні. Тому позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ. Відповідач вважає, що не слід брати до уваги постанову Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 808/2276/15 від 25.06.2015, якою суд відмовив позивачу в отриманні одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ та позивач міг оскаржити у судовому порядку і не було б спору у цій справі між сторонами. Вважає, що не має виплачувати одноразову грошову допомогу при звільненні за орган, який її не виплатив позивачу.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржене.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач у період з 01.03.1997 по 31.08.2012 проходив службу в Органах внутрішніх справ та у період з 21.09.2012 по 20.05.2020 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується записами послужного списку позивача та трудової книжки (а.с. 17-18, 22-26).

Наказом від 20.05.2020 № 96/ос-20 позивача звільнено з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до запису у послужному списку позивача вислуга років складає: 24 роки 06 місяців 12 днів; у пільговому обчисленні 27 років 11 місяців 22 дні (а.с. 24 зв. бік).

У червні 2020 року представник позивача звернулася до начальника Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з проханням здійснити виплату одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з вимог ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у сумі 56631 грн (а.с. 36-37).

У відповідь на зазначене звернення відповідач листом від 15.06.2020 № 2/5-20/20-Г-20 повідомив, що згідно послужного списку ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.03.1997 по 31.08.2012 та був звільнений згідно ст. 63 п. "ж" (за власним бажанням) наказом Жовтневого МВДСО № 155/ о/с від 29.08.2012. На день звільнення вислуга років в календарному обчисленні складала 16 років 09 місяців 23 дні. Тому позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ. Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. За період служби ОСОБА_1 у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 21.09.2012 по 20.05.2020 календарна вислуга років складала 07 років 07 місяців 29 днів, за які і була виплачена одноразова грошова допомога (а.с. 38-39).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення за травень 2020 року для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 відповідачем враховано календарний строк служби позивача на день його звільнення - 7 років 7 місяців 29 днів, допомога нарахована у розмірі 16613,21 грн (а.с. 40).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу у повному розмірі вихідної одноразової грошової допомоги, останній звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при попередньому звільненні з органів внутрішніх справ у 2012 році у позивача була відсутня можливість отримати грошову допомогу з причин відсутності законодавчо визначеної поважної підстави, на яку посилався позивач при попередньому звільненні, тому при повторному звільненні мав право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби з розрахунку 24 роки 06 місяців 13 днів. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 316,44 грн. за кожний календарний день затримки (з 21.05.2020) до набуття чинності постановленого судового рішення, оскільки суми компенсації є спірними, а позовна вимога в цій частині є передчасною та фактично спрямована на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату грошової компенсації.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення лише в частині задоволення позову.

Пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частиною 1 статті 23 Закону визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів Україні.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено Порядком виплат грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5.

Згідно з пп. 2, 4 п. 1 Розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового та начальницького складу ДКВС України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5, особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги.

Як зазначалось вище, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.03.1997 по 31.08.2012 та був звільнений згідно ст. 63 п. "ж" (за власним бажанням) наказом Жовтневого МВДСО № 155/ о/с від 29.08.2012. На день звільнення вислуга років в календарному обчисленні складала 16 років 9 місяців 23 дні.

Зі змісту довідки Управління поліції охорони в Запорізькій області Національної поліції України від 08.04.2020 № 140 встановлено, що позивач при звільненні з органів МВС одноразову грошову допомогу не отримував (а.с. 14).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 808/2276/15, яка набрала законної сили 15.12.2015, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Запорізькій області про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового утримання за кожний повний календарний рік служби станом на дату звільнення 31.08.2012 (19-21).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з урахуванням відмови судом у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Запорізькій області колегія суддів дійшла висновку, що позивач на час попереднього звільнення не набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що застосуванню в цій справі підлягають наслідки такого ненабуття права, передбачені ч. 6 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, а саме, що при повторному звільненні позивачу належить до виплати одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи апелянта стосовно можливості оскарження позивачем постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі № 808/2276/15 є безпідставними, оскільки правове значення для вирішення спору має лише факт набрання судовим рішенням законної сили, а не мотиви, з яких позивач його не оскаржив.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених зазначеним пунктом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року в адміністративній справі № 280/4659/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко