Справа № 160/16508/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 5115,12 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що громадянин відповідач проходив військову службу в Збройних силах України (Військова частина НОМЕР_1 ) та забезпечувався майном особистого користування. В подальшому з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби. Вказує, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за вартість виданих відповідачу предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, в розмірі 5115,12 грн. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з метою стягнення вищевказаної суми в примусовому порядку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
На день розгляду справи по суті відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив), інших заяв по суті справи чи клопотань до суду не надходило.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.12.2018 №414 відповідач був зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №2509/298 від 18.12.2018 відповідача було забезпечено речовим майном згідно встановленої норми.
На підставі наказу командира військової частини від 17.12.2019 №404 (по стройовій частині) відповідача звільнено з військової служби у запас за пунктом "ж" частини 5 пункту 2 статті 26 Закону України "Про військовий обв`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення,
Згідно довідки №123 про вартість речового майна, за неповне використання якого утримується кошти при звільненні солдата ОСОБА_1 , відповідач отримав речовое майна, термін носіння якого не закінчився на загальну суму 5115,12 грн.
На теперішній час збитки, які були завдані військової частині НОМЕР_1 колишнім солдатом ОСОБА_1 в повному обсязі не відшкодовані, сума збитків що підлягає відшкодуванню військовій частині за речове майно, термін носіння якого не закінчився, складає 5115,12 грн.
Військова частина НОМЕР_1 , з метою досудового врегулювання спору, зверталася з листом №1025 від 17.03.2020 до відповідача, в якому просила сплатити в добровільному порядку відповідача суму його заборгованості. Однак відповідач своєї відповіді на лист не надав, суму заборгованості в повному обсязі не сплатив.
Позивач, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, звернувся до суду для відшкодування збитків, нанесених державі.
При вирішені спору суд виходить із того, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011).
Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону №2011 дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Абзацами 1-2 частини першої статті 9-1 Закону № 2011 передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України; речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880 затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості.
Слід зауважити, що за правилами абзацу 2 пункту 9 Інструкції № 232 передбачено, що строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що сума нарахованого забезпечення, яку має відшкодувати відповідач, з урахуванням вже стягнутих коштів, складає 5115,12 грн.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з відшкодування залишкової вартості речового забезпечення в розмірі 5115,12 грн.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що станом на дату розгляду справи судом, сума заборгованості відповідачем не сплачена, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 5115 (п`ять тисяч сто п`ятнадцять) гривень 12 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна