Справа № 120/2609/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

11 травня 2021 р. Справа № 120/2609/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні заяви про поновлення строків та зменшення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 27.04.21 р. позов залишено без руху та вказано на необхідність подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

06.05.21 р. надійшли заяви про зменшення позовних вимог та про поновлення строків звернення до суду. В останній позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався після отримання в березні 2021 р. консультації у адвоката за правничою допомогою та, відповідно, було подано позов. Відтак вважає, що строк звернення до суду визначений статтею 122 КАС України пропущений з поважних причин. Окремо вказав, що кінцевий термін подачі позову стосовно виплати допомоги до 5 травня 2020 р. - 30.03.21 р., в той час, як позов подано 29.03.21 р., тобто строк звернення не пропущено.

Одночасно зменшив позовні вимоги шляхом виключення з прохальної частини позову вимоги стосовно здійснення перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період із 2016 по 2019 роки.

Надаючи оцінку заяві про зменшення позовних вимог, суд вказує наступне.

Як видно із адміністративного позову, позивач просив визнати протиправними дії щодо невиплати допомоги до 5 травня за період з 2016 р. по 2020 р. та зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити цю допомогу за вказаний період .

Ухвалою суду від 27.04.21 р. позов залишено без руху та вказано на необхідність подання заяви про поновлення строку звернення до суду. Зазначено про пропуск строк звернення до суду із вимогами щодо визнання протиправними дій стосовно невиплати допомоги до 5 травня за період з 2016 р. по 2019 р. та зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити таку.

06.05.2021 р. надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить визнати протиправними дії щодо невиплати допомоги до 5 травня 2020 р. та зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити таку допомогу, виключивши вимоги повязані з періодом 2016-2019 роки.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення заявникові, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до пункту 1 статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за пять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, слід зауважити, що розмір позовних вимог це кількісна характеристика позовних вимог. Отже, у статті 47 КАС України йдеться саме про збільшення розміру позовних вимог, а не про збільшення їх кількості. Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі.

Однак, позовні вимоги заявлені позивачем у даній справі не виражені у грошовому розмірі.

Відтак, враховуючи вищевказне доходжу висновку, що подана позивачем заява по своїй суті не є зменшенням розміру позовних вимог .

За таких обставин, враховуючи, вищенаведене суд доходить висновку, про необхідність повернення заяви позивачу.

Оцінюючи заяву про поновлення строків звернення до суду, суд керується та виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, строк звернення до суду у спірних правовідносинах становить 6 місяців.

Суд акцентує увагу на змісті постанови ВС від 31.03.2021 р. у справі 240/12017/19, у якій Суд відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду.

У даній постанові ВС вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Також зазначив, що отримання особою листа від суб"єкта владних повноважень у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру виплат, своєчасність/несвоєчасність їх перерахунку, тощо.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Слід наголосити на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Слід зауважити, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

При цьому, особа має вчиняти активні дії з метою з`ясування видів та розміру складових, які враховані при нарахуванні/виплаті допомоги при звільненні шляхом подання відповідних заяв.

Суд наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якої в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Окремо слід вказати й на те, що рішення Конституційного Суду України у справі 1-247/2018(3393/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) прийнято ще 27.02.2020 р.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної їй допомоги при звільненні звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від органу відповіді на подану нею заяву.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості звернутись до 30 вересня відповідного року починаючи з травня 2016 р. до Департаменту та отримати відповідь. Однак позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За таких обставин суд доходить висновку, що необізнаність позивача та звернення його до адвоката лише в березні 2021 р. не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

А отже, посилання на одну із причин пропуску звернення до суду необізнаність своїх прав та звернення до адвоката за наданням правової допомоги не є тією об`єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою, яка унеможливлювала вчинення відповідних дій позичем.

Також акцентується увага на тому, що в постанові ВС від 31.03.2021 р. Суд відійшов від висновків викладених, стосовно того, що строк звернення позивача до суду розпочинає перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що причини наведені позивачем в заяві про поновлення строків не є поважними.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду

Відтак, враховуючи процитовану вище норму та беручи до уваги, що причини наведені позивачем в заяві про поновлення строків визнані судом не поважними, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації щодо недоплати ОСОБА_1 , як учасникові бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період із 2016 по 2019 рік, відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року зі змінами та доповненнями та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату суми щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період із 2016 по 2019 рік у розмірах 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком щорічно у розмірах, встановлених на кожний відповідний календарний рік, з урахуванням вже виплачених сум, підлягають залишенню без розгляду.

Разом з тим, визначаючись щодо вимог пов"язаних з виплатою допомоги до 5 травня 2020 року, суд зазначає наступне..

За змістом статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Розглядаючи справу № 607/7919/17, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, шестимісячний строк звернення до суду із позовом у цій справі щодо допомоги до 5 травня за 2020 р. збігає 30.03.2021 р. Позивач звернувся з позовом до суду 29.03.2021 р., тобто строк звернення в цій частині не пропущено, відповідно, не підлягає поновленню, а заява задоволенню. А отже, слід продовжити розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 122, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

повернути позивачеві заяву про зменшення позовних вимог.

В задоволенні заяви позивача про поновлення строків звернення до суду - відмовити.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації щодо недоплати ОСОБА_1 , як учасникові бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період із 2016 по 2019 рік, відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року зі змінами та доповненнями та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату суми щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період із 2016 по 2019 рік у розмірах 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком щорічно у розмірах, встановлених на кожний відповідний календарний рік, з урахуванням вже виплачених сум - залишити без розгляду.

Продовжити розгляд справи в письмовому провадженні в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації щодо недоплати ОСОБА_1 , як учасникові бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 р., відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року зі змінами та доповненнями та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату суми щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2020 у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком щорічно у розмірах, встановлених на кожний відповідний календарний рік, з урахуванням вже виплачених сум

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна