Справа № 380/2558/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2558/20
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 травня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Стеця Р.Я.,

представника відповідача Волошин О.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Буд Дизайн» до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Буд Дизайн» , місцезнаходження: 81100, Львівська обл., Пустомитівський р-н, м. Пустомити, вул. Грушевського, буд. 64, офіс 37 (далі позивач; ТзОВ «Топ Буд Дизайн») до Державної податкової служби України , місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8 (далі відповідач; ДПС України), в якій позивач просить визнати протиправними дії Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Топ Буд Дизайн», стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період з 2018-2019 р.р., яке оформлене Аналітичним дослідженням №2/99-00-16-04-20/41518170 від 11.11.2019.

Ухвалою від 03.04.2020 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 18.05.2020 суд витребував докази від Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України.

Ухвалою від 23.07.2020 суд витребував докази від Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України.

Ухвалою від 03.09.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 15.10.2020 суд витребував докази від Державної податкової служби України.

22.02.2021 представник позивача подала до суду клопотання про закриття провадження у справі. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що оскаржені дії та аналітичне дослідження не порушують прав та інтересів позивача, а спірна аналітична діяльність відповідача та складення за її наслідками певних документів не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача. Відтак спір щодо проведення податковим органом аналітичної роботи, дослідження фінансово-господарської діяльності не може бути самостійним предметом розгляду жодним судом, а тому він не підлягає судовому розгляду.

05.05.2021 представник позивача подав до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі. Вказані заперечення обґрунтовані тим, що ним оскаржено до суду виключно рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб) пов`язані з проведенням та складенням дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Топ Буд Дизайн» усіх передбачених законодавством податків та зборів при здійсненні фінансово-господарських операцій, а також наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період 2018-2019 років, яке оформлене аналітичним дослідженням від 11.11.2019. Представник позивача також зазначив, що Податковий кодекс України не передбачає права ДПС України на проведення досліджень господарської діяльності шляхом складення аналітичних висновків, в яких вказано про порушення платником законодавства.

У підготовчому засіданні представник відповідача клопотання про закриття провадження у справі підтримала та просила суд його задовольнити.

У підготовчому засіданні представник позивача проти клопотання про закриття провадження у справі заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні.

При вирішенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі суд виходив з такого.

Відповідно до статті 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому вказаним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно із статтею 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У статті 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому вказаним Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У статті 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені вказаною статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Згідно із статтею 88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Докази та відомості, передбачені частиною першою зазначеної статті, можуть бути визнані допустимими, якщо:

1) сторони погоджуються, щоб ці докази були визнані допустимими;

2) вони подаються для доказування того, що підозрюваний, обвинувачений діяв з певним умислом та мотивом або мав можливість, підготовку, обізнаність, потрібні для вчинення ним відповідного кримінального правопорушення, або не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення;

3) їх подає сам підозрюваний, обвинувачений;

4) підозрюваний, обвинувачений використав подібні докази для дискредитації свідка.

Докази щодо певної звички або звичайної ділової практики підозрюваного, обвинуваченого є допустимими для доведення того, що певне кримінальне правопорушення узгоджувалося із цією звичкою підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно із статтею 88-1 КПК України докази, отримані від відповідача у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, не можуть бути використані на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно із статтею 90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Стаття 91 КПК України визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно із статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 вказаного Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою вказаної статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених зазначеним Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно із статтею 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому вказаним Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених зазначеним Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 вказаного Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Докази можуть бути одержані на території іноземної держави в результаті здійснення міжнародного співробітництва під час кримінального провадження.

Відповідно до статті 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд встановив, що Департамент боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС відповідно до постанов третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові «Про визначення проведення аналітичного дослідження (з наданням висновку)» від 30.05.2019, які надійшли листами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові від 31.05.2019 № 03/3-7427вих-19 (вх. ДФС №30532/5 від 03.06.2019) на підставі листів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого і у місті Львів від 12.09.2019 № 03/3-12741 вих-19 (вх. ДПС №2710/5 від 20.09.2019), від 31.10.2019 №03/3-15430вих-19 (вх. ДФС № 52915/5 від 04.11.2019) провів аналітичні дослідження, які регламентовано Методичними рекомендаціями щодо проведення аналітичного дослідження з метою запобігання та протидії легалізацій (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та/або іншими правопорушеннями, затверджені Наказом ДФС України від 28.08.2017 № 564, склав висновок аналітичного дослідження щодо діяльності ТзОВ «ТОП БУД ДИЗАН», який направив на адресу третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (Аналітичне дослідження № 2/99-00-16-04-20/425151191 від 11.11.2019).

Суд зазначає, що вимоги ухвал про витребування доказів в частині надання суду копії Аналітичного дослідження № 2/99-00-16-04-20/425151191 від 11.11.2019, ДПС України - не виконано.

Зі змісту підстав позову вбачається, що позивач не погоджується та оскаржує дії Департаменту боротьби з відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Топ Буд Дизайн», які вчинені на виконання постанов третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові «Про визначення проведення аналітичного дослідження (з наданням висновку)» від 30.05.2019.

Суд вважає, що надавати оцінку діям відповідача щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської позивача, стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень за період 2018-2019 років, яке оформлене Аналітичним дослідженням №2/99-00-16-04-20/41518170 від 11.11.2019, вправі лише слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тобто адміністративний суд, з урахуванням завдань та основних засад адміністративного судочинства, позбавлений можливості вирішувати питання правомірності дій відповідача щодо проведення та складення дослідження фінансово-господарської позивача, стосовно наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення та/або інших правопорушень.

Враховуючи наведені висновки, суд вважає, що справа за позовом ТзОВ «Топ Буд Дизайн» не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає, що існують достатні правові підстави для закриття провадження у справі, а тому клопотання представника відповідача підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 238 КАС України судові витрати поверненню не підлягають.

Керуючись статтями 142, 189, 238, 239, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

клопотання представника відповідача про закриття провадження, - задовольнити.

Закрити провадження у справі № 380/2558/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Буд Дизайн» до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій.

Судові витрати поверненню не підлягають.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про закриття провадження у справі може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Повна ухвала суду складена 11 травня 2021 року.

Суддя Мричко Н.І.