Справа № 160/7960/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 травня 2021 року

м. Київ

справа № 160/7960/20

адміністративне провадження № К/9901/15466/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, за участю третіх осіб - Голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодувати моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невидачі наказу про нарахування та виплату їй матеріальної допомоги судді, у зв`язку із наданням щорічної відпустки, відповідно до її заяви від 23 березня 2020 року; зобов`язати Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області видати наказ про нарахування та виплату їй матеріальної допомоги судді у розмірі, що діяв на день надання щорічної відпустки, відповідно до її заяви від 23 березня 2020 року, з подальшим направленням цього наказу до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області для здійснення оплати; стягнути з Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області 60000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, в позові відмовлено.

Предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо невидачі наказу про виплату матеріальної допомоги судді та відшкодування моральної шкоди.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» (норми якого були чинними на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції), передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, висловлені у справі №813/2559/18.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування висновків Верховного Суду та аналізуючи висновки Верховного Суду, висловлені у справі №813/2559/18, судом касаційної інстанції встановлено, що висновки суду касаційної інстанції, на які послався заявник, як на підставу для перегляду судових рішень, висловлені у справі, обставини якої не є подібними до спірних правовідносин.

Так, у справі №813/2559/18 предметом спору була відмова органу ДСА виплатити судді допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на підставі наказу суду, в якому працював позивач. Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанції, з висновками яких погодився Верховний Суд, виходили з того, що позивачу вже нарахована та виплачена допомога на оздоровлення до щорічної відпустки у 2018 році за наказом суду від 26 грудня 2017 року №138/В, а тому відповідач правомірно відмовив у виплаті цієї допомоги повторно.

Натомість у цій справі предметом спору є бездіяльність суду щодо невидачі такого наказу на підставі якого орган ДСА здійснює такі виплати. Водночас, як встановлено судами і позивачем це не спростовується, наказ про виплату їй спірної допомоги судом видано, проте не у березні 2020 року, а у серпні 2020 року, згідно із графіком надання щорічних відпусток, у якому серпень визначено як місяць початку використання ОСОБА_1 запланованої відпустки за період з 15 березня 2020 року по 14 березня 2021 року. Зазначені виплати позивачем отримано у серпні 2020 року.

Отже, спірним питанням у цій справі є час видачі наказу про виплату допомоги на оздоровлення при завчасному поданні заяви на відпустки за різні періоди поточного року. Тому правовідносини у цій справі не є подібними до обставин справи №813/2559/18.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до обмеження соціальних гарантій позивача, як судді, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи те, що заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, питання щодо поновлення пропущеного процесуального строку, Верховним Судом не вирішується.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, за участю третіх осіб - Голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та відшкодувати моральну шкоду повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко