Справа № 300/1765/20
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2021 р. справа № 300/1765/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до змісту якої просить: визнати протиправною відмову у проведенні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язати здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримувала під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 виплатив одноразову грошову допомогу без врахування щомісячної додаткової винагороди. У зв`язку із набранням законної сили рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 у справі №300/1549/19, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України провести з 01.11.2017 перерахунок та виплату пенсії із включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія сум щомісячної додаткової грошової винагороди зазначеної у довідці від 12.07.2019 за №350/484/1/91, позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та виплату суми перерахунку. Однак, відповідач у проведенні такого перерахунку відмовив посилаючись на нормативно-правові акти Міністра оборони України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає що у пункті 38.6 розділу 38 наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, який визначає порядок нарахування одноразової грошової допомоги, зазначено, що військовослужбовцям, які звільнялися з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась одноразова грошова допомога, включалися: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України. Зауважує, що у пункті 8 наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, який визначав порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода) зазначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займали посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частин винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.27).
26.11.2020 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшло пояснення по справі, в якому відповідач звертає увагу на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №300/1001/20.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Процесуальні строки в цій справі продовжені в силу дії пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.
У період з 17.08.2020 по 29.09.2020, 08.02.2021 по 10.03.2021 головуючий суддя у справі перебувала у відпустці та на листку непрацездатності.
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30 жовтня 2017 року №23-РС звільнена у відставку за пунктом «в» (за віком) частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з правом носіння військової форми одягу. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2017 №206 з 31.10.2017 виключена зі списків особового складу військової частина та направлена до Івано-Франківського МВК для зарахування на військовий облік ( а.с.4).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2019 у справі №300/1549/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія сум щомісячної додаткової грошової винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 17.08.2017 перерахунок та виплату пенсії позивача із включенням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія сум щомісячної додаткової грошової винагороди, зазначеної у довідці військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2019 за №350/484/1/91, з урахуванням раніше виплачених сум. Вказане рішення набрало законної сили 06.11.2019.

Посилаючись на зазначене рішення суду позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 15.02.2020 про здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення військовослужбовця за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, які вона отримувала під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку (а.с. 9).

Відповідач листом від 21.02.2020 за №350/484/1/4/23 повідомив ОСОБА_1 про те, що системний аналіз положень Постанови КМУ №889, статей 9 і 15 Закону №2011-XII та Інструкції №550 дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена Постановою КМУ №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII, як така, що має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; така винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону України № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, зокрема, у разі звільнення з військової служби за віком, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі також Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 №889" (яка діяла на час звільнення позивача зі служби) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Як встановлено Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі №300/1549/19 (у рішенні від 30.08.2019, яке набрало законної сили 06.11.2019) ОСОБА_1 в період з листопада 2015 по жовтень 2017 (24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням) виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, що підтверджується довідкою від 12.07.2019 за № 350/484/1/91 (а.с.9).

Зазначена обставина не заперечується відповідачем.

Однак, додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 (в редакції, чинній на час звільнення з військової служби) (надалі також Інструкція №260).

Так, положеннями пункту 38.6. Інструкції №260 визначено, що військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 Інструкції №260, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються:

- звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення);

- які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 38.1 цієї Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди на час звільнення позивача було визначено Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550 (надалі також - Інструкція № 550).

Відповідно до пункту 3 Інструкції № 550 (в редакції, чинній на час проходження військової служби позивачем та її звільнення) до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Згідно з пунктом 5 Інструкції № 550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктом 8 Інструкції № 550 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Приписами пункту 9 Інструкції №550 визначено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Разом з цим, згідно з пунктом 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшити розмір винагороди.

Таким чином, вказаний в Інструкції №550 перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода за обсягом є меншим за перелік, передбачений частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Суд зауважує, що застосовуючи вищезазначені Інструкції №260 та №550 як спеціальні нормативно-правові акти, що визначали структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінено лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають приписи Закону №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону №2011-ХІІ.

Суд також звертає увагу, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17) дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Тобто, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до грошового забезпечення військовослужбовців як розрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Разом з цим суд зауважує, що останні 24 місяці перед звільненням ОСОБА_1 додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, нараховувалась і виплачувалась їй щомісяця, що не заперечується та не спростовується відповідачем, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.

За наведеного правового регулювання та обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену Постановою №889.

За вказаних обставин суд враховує аналогічну правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 26.02.2021 у справі №620/3346/19 та від 31.03.2021 у справі №620/2878/20.

Крім того, вказані правові висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №295/5200/18, від 16.12.2019 у справі № 825/812/17, від 19.02.2020 у справі №822/2741/17, від 28.02.2020 у справі № 817/1427/17, від 14.04.2020 у справі №820/3719/18, від 07.09.2020 у справі № 620/720/20, від 23.12.2020 у справі №826/8081/16, від 29.12.2020 у справі № 240/1095/20,) де Верховний Суд сформував правову позицію у цій категорії справ, відповідно до якої щомісячну додаткову грошову винагороду, яка передбачена Постановою №889, належить включати до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні.

Суд наголошує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 викладена правова позиція про те, що суди під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17 в даному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі № 817/1207/17, від 05.06.2019 у справі № 815/4500/17, від 01.03.2018 у справі № 761/17387/17, від 19.06.2018 у справі 825/1138/17 та від 09.01.2020 у справі № 809/1489/16, від 13.10.2020 у справі №240/9504/20.

Таким чином, враховуючи правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, зокрема, щодо застосування статті 9 Закону № 2011-ХІІ щодо складу грошового забезпечення, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною в згаданих постановах Верховного Суду, - суд відхиляє доводи відповідача про необхідність застосування висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №820/5473/20 та у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №300/1001/20, в якій судом застосовано правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №240/9504/20.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, а відтак, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з врахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ),
відповідач Військова частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.