Справа № 460/1138/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
11 травня 2021 року м. Рівне №460/1138/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу у Збройних Силах України та має статус учасника бойових дій. Наказами від 02.01.2018 № 1-РС та від 07.01.2018 № 7 командира 8-го окремого гірсько-штурмового батальйону (військова частина НОМЕР_2 ), який входить до складу 10-ї окремої гірсько-штурмової бригади (військова частина НОМЕР_3 ), сержанта ОСОБА_1 з 08.01.2018 відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з у рахуванням вимог підпункту «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 цього Закону і виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. Поміж тим, вказаний наказ не відображає виплату позивачу грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій. Згідно з інформацією військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2020, наданою у відповідь на адвокатський запит, під час проходження служби у військовій частині додаткова відпустка ОСОБА_1 як учаснику бойових дій не надавалася, компенсація за невикористані дні такої відпустки при звільненні не виплачувалися. З огляду на це, просить в судовому порядку зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за за період з 30.04.2015 по 08.01.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Ухвалою від 24.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.03.2021 на адресу суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву, згідно з яким відповідач позов не визнає. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачена, то в силу вимог п.8 ст. 10-1 Закону стосовно неї необхідно керуватися правилами, визначеними Законом України «Про відпустки». Водночас статтею 24 Закону України «Про відпустки» виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій не передбачено, а відтак і грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку не може бути виплачена. З таких підстав, просив у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, то відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, відзив на неї та долучені матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Наказом командира 55 окремого лінійно-вузлового полку зв`язку від 04.07.2013 № 24-к сержанта запасу ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом та зараховано до складу Збройних Сил України і призначено на посаду водія-електрика взводу штабних машин роти штабних машин, ВОС-837037/995. Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 04.07.2013 № 150 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом від 30.04.2016 № 51-ОС командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ України ОСОБА_1 призначено на посаду командира радіовідділення радіовзводу центру зв`язку військової частини - польова пошта НОМЕР_5 . У зв`язку з цим наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 114 від 07.05.2016 військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (аркуш додатку.

10 травня 2016 року сержанта служби за контрактом ОСОБА_1 наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 № 130 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

На підставі наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 06.08.2016 № 158-РС та № 223 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення польового вузла зв`язку військової частини - польова пошта НОМЕР_5 .

На підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 08.11.2016 № Д-322/1/19 дск та наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 15.12.2016 363 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду командира лінійно-кабельного відділення зв`язку взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку управління військової частини - польова пошта НОМЕР_5 .

Відповідно до наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 25.01.2017 № 13-РС, від 06.03.2017 № 58 та від 25.01.2017 № 17-РС, наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 31.01.2017 № 23 сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_7 і зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_6 на всі види забезпечення.

Відповідно до наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 від 17.03.2017 № 45-РС, командира військової частини НОМЕР_6 № 57 від 20.03.2017, командира військової частини - польова пошта НОМЕР_8 від 22.03.2017 №81 сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_6 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби - військової частини польова пошта НОМЕР_8 , та призначено на посаду водія кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини - польова пошта НОМЕР_8 (військової частини ПП НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_9 ).

Наказами від 02.01.2018 № 1-РС та від 07.01.2018 № 7 командира 8-го окремого гірсько-штурмового батальйону (військова частина НОМЕР_2 ), який входить до складу 10-ї окремої гірсько-штурмової бригади (військова частина НОМЕР_3 ), сержанта ОСОБА_1 з 08.01.2018 відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з урахуванням вимог підпункту «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 цього Закону і виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідок військової частини НОМЕР_4 від 02.07.2015 № 888 та від 27.07.2018 № 478, ОСОБА_1 в період з 19.05 по 11.07.2014, з 28.10.2015 по 0.04.2016 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території населених пунктів Донецької та Луганської областей.

Відповідно до довідок військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2018 № 1912 та від 09.08.2018 № 3155, ОСОБА_1 в період з 28.05 по 20.06 і з 26.06 по 14.10.2016 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності країни в районах проведення антитерористичної операції на території населених пунктів Донецької та Луганської областей.

Відповідно до довідок військової частини НОМЕР_2 від 13.07.2018 № 941 та від 6.11.2018 № 1258, ОСОБА_1 в період з 29.05.2017 по 08.01.2018 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території населених пунктів Донецької та Луганської областей.

30.04.2015 управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_9 ОСОБА_1 видано безстрокове посвідчення серії НОМЕР_10 ветерана війни - учасника бойових дій.

У відповідь на письмову заяву ОСОБА_1 про нарахування і виплату належних коштів фінансово-економічним управлінням командування Сухопутних військ Збройних Сил України 06.10.2020 за № Ш/14/4/1348/л надано роз`яснення, яким для розв`язання спору рекомендовано звернутися до суду з посиланням на лист Юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03.10.2019 № 298/5/2867.

Аналогічного змісту відповідь ОСОБА_1 надано начальником фінансово- економічної служби управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_9 ) 01.09.2020 за № 501/25/775.

Згідно з інформацією військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2020, наданою у відповідь на адвокатський запит, під час проходження служби у військовій частині додаткова відпустка ОСОБА_1 як учаснику бойових дій не надавалася, компенсація за невикористані дні такої відпустки при звільненні не виплачувалася.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування і невиплати такої грошової компенсації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує і керується таким.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.16-2 Закону "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім ч.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до ч.17 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з ч.18 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до ч.19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України".

За визначенням статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо неотримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до ч.19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ч.8 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст.16-2 Закону України "Про відпустки".

Крім того, відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним за період з 30.04.2015 по 08.01.2018 додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, що також підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №620/4218/18, які враховуються судом при вирішенні даної справи.

Як свідчать матеріали справи позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку у період з 30.04.2015 по 08.01.2018, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а тому набув право на отримання грошової компенсації за таку відпустку у зв`язку із звільненням і виключення зі списків особового складу відповідача.

Жодних відомостей про виплату при звільненні позивачу компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки матеріали справи не містять. Докази виплати такої компенсації відповідачем до суду не подано.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018 , виходячи з грошового забезпечення позивача станом на день його звільнення з військової служби, допустив протиправну бездіяльність, а відтак діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міноборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018 , виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, та відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, врахувавши позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності його бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018 станом на день звільнення з військової частини НОМЕР_1 , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Правові підстави для застосування ст 139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30.04.2015 по 08.01.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 травня 2021 року

Суддя У.М. Нор