Справа № 753/14021/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Стеценко Наталії Василівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи без самостійних вимог: Головне управління ДФС у м. Києві, Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві про скасування постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Стеценко Наталії Василівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи без самостійних вимог: Головне управління ДФС у м. Києві, Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві про скасування постанов державного виконавця від 03.12.2019 про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що державним виконавцем, у порушення Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 03 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження по виконанню постанови Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо стягнення з нього накладеного штрафу у сумі 20400 грн. 00 коп., а не 10200 грн. 00 коп., як визначено постановою суду та судового збору 384 грн. 20 коп. Зважаючи на невідповідність суми стягнення, як визначено рішенням (постановою суду) - 10200 грн. 00 коп., й суми стягнення, як визначено державним виконавцем, що складає удвічі більшою - 20400 грн. 00 коп., просив скасувати вказану постанову. Крім того, постановою державного виконавця від 03.12.2019 накладено арешт на майно боржника, що на думку позивача є неправомірним та підлягає скасуванню.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 прийнято до провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 р. та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 05 травня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 03 грудня 2019 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання постанови, виданої Дарницьким районним судом м. Києва від 20 вересня 2019 року за наслідками розгляду справи про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 20400 грн. 00 коп. та судового збору - 384 грн. 20 коп.

Так, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення (постанова) суду боржником не виконується, що стало підставою для винесення постанови державним виконавцем від 03 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження із визначення суми стягнення штрафу відповідно до положення ст. 308 КУпАП. В той же день, 03 грудня 2019 року державним виконавцем Стеценко Н.В. з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на кошти боржника.

Не погоджуючись з правомірністю та обґрунтованістю постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив того, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт коштів боржника від 03.12.2019 вчиненні у відповідності до вимог ст. 308 КпАП України, є правомірними, оскільки здійснені на виконання рішення суду, звернутого до примусового виконання. Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною. Крім того, позивач був присутнім в судовому засіданні при розгляді справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а тому, мав можливість сплатити штраф у строк визначений Законом.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, адже постанова суду про притягнення до відповідальності жодного згадування про можливість стягнення штрафу у подвійному розмірі не містить, однак, у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження безпідставно зазначено про стягнення штрафу у подвійному розмірі - 20400 грн. Апелянт вважає, що у разі незазначення у постанові суду про необхідність стягнення штрафу у подвійному розмірі, державний виконавець не має підстав для його подвоєння, а має забезпечити лише її виконання у порядку та спосіб, визначений законодавством.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, позивач вважає, що в постанові Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2019 не було вказано про те, що штраф має бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня отримання постанови із наданням відповідної квитанції про сплату штрафу до канцелярії суду, у разі несплати добровільно штрафу протягом 15 днів з дня вручення копії постанови, при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП, штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі у сумі 40800,00 гривень.

Слід зазначити, що згідно ст. 307 КУпАП - штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. У постанові Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2019 у справі № 753/17412/19 суд при розгляді справи керувався нормами ст. ст. 307 - 308 КУпАП. (а.с. 53)

ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні при розгляді справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУПАП, відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2019, а тому, мав можливість сплатити штраф у строк визначений Законом.

До того ж, постановою Київського апеляційного суду від 15.10.2019 у справі № 753/17412/19 відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2019, а апеляційну скаргу, разом з доданими до неї матеріалами, повернуто особі, яка її подала.

Тобто, постанова Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2019 у справі № 753/17412/19 набрала законної сили, однак, доказів сплати штрафу позивачем у встановлені строки надано не було.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII, встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

У силу частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання) (пункт 1 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Відповідно до ч.1,2 статті 294 того ж Кодексу, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно зі статтею 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 299 КУпАП, встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Статтею 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено строки і порядок виконання постанови про накладення штрафу, так штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Отримавши заяву районного суду з примусового виконання, відповідно до частини другої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині стягнення адміністративного штрафу з позивача разом з постановою суду з відмітками про набрання законної сили, державний виконавець керувався положеннями статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», що регулює початок примусового виконання рішення.

Щодо посилання апелянта на те, що постанова суду про притягнення до відповідальності жодного згадування про можливість стягнення штрафу у подвійному розмірі не містить, колегія суддів звертає увагу на те, що суд, розглядаючи справу керувався ст. ст. 307 та 308 КУпАП, а також, предметом позову є постанова про відкриття виконавчого провадження, а судове рішення про притягнення позивача до відповідальності в частині дотримання судом норм матеріального/процесуального права (наведені посилання не можуть бути обґрунтованими доводами для скасування рішення органу державної виконавчої служби при примусовому виконанні)

Колегія суддів звертає увагу, що в межах спірних правовідносин судом не перевіряється правомірність дій районного суду щодо передачі на примусове виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження, у разі надходження виконавчого документа на примусове виконання, передбачено частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Обов`язок стягнути подвійну суму штрафу при примусовому виконанні передбачено статтею 307 КУпАП, виконавчий збір - статтями 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, якщо виконавчий документ відповідає усім вимогам та його пред`явлено до виконання у межах встановленого законом строку і до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення, відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти цей виконавчий документ до виконання та, за відсутності доказів сплати штрафу, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, стягнути подвійну суму штрафу і виконавчий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов необгрунтований та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому, відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко