Справа № 815/5707/16
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 815/5707/16

Головуючий в І інстанції: Іванов Е.А.
Дата та місце ухвалення рішення: 14.12.2016 р.
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Стас Л.В.
судді Турецької І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, Військово-лікарської комісії клінічного госпіталю Державної прикордонної служби м. Одеса, за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеського загону морської охорони Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.43-44, 45-46, т.2), просив: зобов`язати ЦВЛК ДПС України скасувати постанову «обмежено придатний до військової служби» у свідоцтві про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 ; направити свідоцтво про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 для доопрацювання до ВЛККГ ДПС м. Одеса; зобов`язати ВЛККГ ДПС м. Одеса доопрацювати свідоцтво про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 , відповідно до п.1.12 п.11.4 п.11.8 п.13.4 п.13.3 «Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України» затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №333 від 06.05.2009 року; стягнути з ВЛККГ ДПС м. Одеса моральну шкоду у розмірі 120000 грн. на користь ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років.

При цьому, позивач вказував, що згідно контракту його прийнято на посаду старшинського складу, а саме рядового, сержантського і старшинського складу. Оскільки він досяг граничного віку та строк дії контракту скінчився, його має бути звільнено від проходження військової служби відповідно до контракту та Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Крім того, Госпітальною військово-лікарською комісією Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України за розпорядженням командира проведено огляд ОСОБА_1 та в результаті виявлених хвороб видано свідоцтво про хворобу №150/598 від 03.08.2016р., згідно якого позивача визнано обмежено придатним до військової служби. Позивач не згодний з таким висновком комісії та вважає, що, оскільки згідно діагнозів військово-лікарської комісії йому необхідний відпочинок, дієта, забороняється піднімати важкі предмети, він є непридатним до військової служби.

Позивач вважає, що відповідач в порушення п. б ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовляється вносити у свій висновок інше формулювання, тобто, на думку позивача, відповідач у своєму висновку повинен замість «обмежено придатний до військової служби» зазначити «не придатний до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.12.2020 року ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили залишити судове рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на надання пояснень у справі та відсутність додаткових пояснень, сторони в судовому засіданні зазначили, що не заперечують проти продовження апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішила продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі згідно Контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 31.05.2012 р. у Військовій частині № НОМЕР_1 , загоні морської охорони ДПС України відповідно до Указу Президента «Положення про проходження громадянами України військової служби в державній кордонній службі України» №1115/2009 від 29.12.2009 року, виконуючи покладені на нього обов`язки, передбаченні законодавством та контрактом, які закріпленні відповідно до його посади старшого мічмана, старшого техніка-командира плавучої казарми (проекту Р -140) відділення шкіперо-технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення Одеського загону морської охорони ДПС України.

03.08.2016 року Госпітальною військово-лікарською комісією Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України за розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 №44 від 13.07.2016р. за результатами проведеного огляду ОСОБА_1 видано свідоцтво про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року, в якому щодо придатності до військової служби, служби за військовою спеціальністю зазначено «обмежено придатний до військової служби».

Позивач звертався до Військової частини НОМЕР_2 з рапортом, в якому ставилось питання його подальшого перебування на службі від 03.08.2016 року (вх.К-28 від 03.08.2016 року).

За наслідками розгляду вказаного рапорту 23.08.2016 року (вих. №33/1334) Одеським загоном морської охорони надано відповідь, з якої вбачається, що відповідно до п. б ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу. Водночас зазначено, що з огляду на те, що відповідно до свідоцтва про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року Госпітальної військово-лікарської комісії Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України, відсутні підстави для його звільнення з лав Державної прикордонної служби України за станом здоров`я.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та відмовляючи в задоволені позову, виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія судів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року №2801-ХІІ військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України. В той же час суд наголошував, що позивач не оскаржує ані рішення, ані дії, ані бездіяльність відповідачів.

Повноваження Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України врегульовано Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №333 від 06.05.2009р. (у редакції наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України 14.06.2012 № 450).

На підставі пунктів 2.2-2.4 Розділу ІІ вказаного Положення для виконання зазначених у ньому завдань у Держприкордонслужбі створюються штатна військово-лікарська комісія та позаштатні постійно та тимчасово діючі військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), а також позаштатні постійно діючі лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК).

ВЛК та ЛЛК приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу (додаток 1), довідкою військово-лікарської комісії (додаток 2) (далі - довідка ВЛК), протоколом (додаток 3) засідання ВЛК з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Строк оформлення свідоцтва про хворобу ВЛК становить не більше 5 робочих днів із дня огляду.

У відповідності до пунктів 1.1, 1.8 п.1 Розділу ІІ Положення №333 штатною ВЛК є Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України (далі - ЦВЛК). Вона є органом забезпечення Держприкордонслужби, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки та штампи. Формування структури та штату ЦВЛК здійснюється відповідно до профілю її діяльності, покладених на неї завдань, кваліфікаційних вимог до персоналу.

ЦВЛК серед іншого має право розглядати, переглядати, затверджувати (не затверджувати), а також контролювати постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Держприкордонслужби; строк розгляду документів медичного огляду ВЛК становить не більше 5 робочих днів з дня їх отримання ЦВЛК.

За правилами пунктів 2.1 п.2 Розділу ІІ Положення №333 серед основних завдань військово-лікарських комісій Держприкордонслужби є: визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби, причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу у Держприкордонслужбі.

Пунктами 13.9 п.13 Розділу ІІІ Положення №333 передбачено, що свідоцтво про хворобу на військовослужбовців та членів їх сімей у мирний час складається та подається до ЦВЛК на розгляд і затвердження у чотирьох примірниках, перший примірник свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) на всі категорії оглянутих зберігається у ЦВЛК протягом п`яти років з подальшим здаванням у Центральний архів Держприкордонслужби.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про хворобу позивача №150/598 від 03.08.2016р. було затверджене ЦВЛК та направлене до Центрального клінічного госпіталю Держприкордонслужби України.

Позивач направлявся на ВЛК у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та у зв`язку з наявністю захворювання, що зумовлює обмежену придатність до військової служи, для визначення придатності до військової служби.

З 14.07.2016 року по 03.08.2016 року позивач перебував на стаціонарному обстеженні в кардіологічному відділенні клініки терапії КГ ДПСУ м Одеса.

Згідно виписного епікризу №1678, позивачу поставлений діагноз: ІХС. Стабільна стенокардія. І ФК. Атеросклероз аорти. Атеросклеротичний кардіосклероз. Синдром вкороченого інтервалу PQ. СН 0 ст. Виразкова хвороба цибулини ДПК у фазі ремісії. Незначна рубцева деформація цибулини ДПК без порушень функцій. Ковзна грижа стравохідного отвору діафрагми І ступеня без порушення функцій. Повна вторинна адентія верхньої щелепи, замінена повним знімним протезом. Часткова вторинна адентія нижньої щелепи, відсутні 31, 32, 41, 42 зуби. Запротезований незнімним мостовим протезом 34, 33, 32, 31, 41, 42, 43 зубів. Вузловий зоб І ступеня без порушень функцій. Поширений між хребцевий остеохондроз хребта, правобічний сколіоз І ступеня грудного (2-0) та поперекового (4-0) відділів хребта без порушення функцій. Хронічна вертеброгенна цервікотораколюмбалгія у фазі ремісії без порушення функцій. Віддалені наслідки перелому остистого відростка С-2 із зміщенням уламка остистого відростка С-2 у вигляді незрощеного перелому. Віддалені наслідки закритого перелому правої променевої кістки у вигляді консолідації перелому, кутової деформації верхньої третини променевої кістки та посттравматичного артрозу правого ліктьового суглобу без порушення функцій. Пресбіопія ст.2,0 Д на обидва ока. ( а.с.119-120, 195-196, т.1).

Також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про хворобу від 03 серпня 2016 року №150/598 позивачу було поставлено діагноз: ІХС. Стабільна стенокардія. І ФК. Атеросклероз аорти. Атеросклеротичний кардіосклероз. Синдром вкороченого інтервалу PQ. СН 0 ст. Виразкова хвороба цибулини ДПК у фазі ремісії. Незначна рубцева деформація цибулини ДПК без порушень функцій. Ковзна грижа стравохідного отвору діафрагми І ступеня без порушення функцій. Повна вторинна адентія верхньої щелепи, замінена повним знімним протезом. Часткова вторинна адентія нижньої щелепи, відсутні 31, 32, 41, 42 зуби. Запротезований незнімним мостовим протезом 34, 33, 32, 31, 41, 42, 43 зубів. Вузловий зоб І ступеня без порушень функцій. Поширений між хребцевий остеохондроз хребта, правобічний сколіоз І ступеня грудного (2-0) та поперекового (4-0) відділів хребта без порушення функцій. Хронічна вертеброгенна цервікотораколюмбалгія у фазі ремісії без порушення функцій. Віддалені наслідки перелому остистого відростка С-2 із зміщенням уламка остистого відростка С-2 у вигляді незрощеного перелому. Віддалені наслідки закритого перелому правої променевої кістки у вигляді консолідації перелому, кутової деформації верхньої третини променевої кістки та посттравматичного артрозу правого ліктьового суглобу без порушення функцій. Пресбіопія ст.2,0 Д на обидва ока.(а.с.121-123,т.1).

Згідно пункту 13 Свідоцтва про хворобу було винесено постанову ВЛК «на підставі ст. 38-в, 49-а, 40-в, 53-в, 55-б графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби №333 від 06.05.2009 в редакції наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України №450 від 14.09.2012) «Обмежено придатний до військової служби».

За змістом пунктів 11.1, 11.2 Положення Постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні та у своїй роботі керуються законодавством України. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються та переглядаються ЦВЛК. За рішенням ЦВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

У відповідності до підпункту 11.3 пункту 11 Розділу ІІІ Положення №333 при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: «придатний», «непридатний», «потребує», «обмежено придатний до військової служби», «тимчасово непридатний».

За правилами підпункту 11.4 пункту 11 Розділу ІІІ Положення №333 за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Обмежено придатний до військової служби».

На підставі підпункту 11.5 пункту 11 Розділу ІІІ Положення №333 за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, IV, ВЛК приймає одну з таких постанов: «Обмежено придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби».

В ході судового розгляду встановлено, що позивач направлявся на ВЛК у зв`язку наявністю захворювання, що зумовлює обмежену придатність до військової служби, для визначення придатності до військової служби. На підставі ст. 38-в, 49-а, 40-в, 53-в, 55-б графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби №333 від 06.05.2009 в редакції наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України №450 від 14.09.2012) була прийнята постанова госпітальної ВЛК №150 від 03 серпня 2016 року «Обмежено придатний до військової служби».

Згідно розкладу хвороб станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби, він поділяється на чотири графи, а саме:

Графа I - кандидати на військову службу (навчання) курсантів у вищому військовому навчальному закладі Держприкордонслужби, військовослужбовці строкової служби.

Графа II - громадяни призовного віку, військовозобов`язані та жінки, військовослужбовці, яких відбирають на військову службу за контрактом, та військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського та старшинського складу, курсанти 1 - 3 курсів вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби; військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до якої відноситься позивач.

Графа III - громадяни призовного віку, військовозобов`язані та жінки, військовослужбовці, яких відбирають на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, та особи офіцерського складу Держприкордонслужби; військовослужбовці офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, курсанти випускного курсу.

Графа IV - громадяни призовного віку, військовозобов`язані та жінки, військовослужбовці, яких відбирають на військову службу за контрактом у плавскладі, та військовослужбовці, які відбираються та проходять службу у плавскладі Держприкордонслужби, в тому числі які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

При цьому позивач відноситься до ІІ Графи.

У розділі хвороб використовуються такі скорочення категорій придатності до військової служби: НВВО - непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку; НМОВ - непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час; НОВІ - непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально; ПОВІ - придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально; П - придатні; Н - непридатні; ІО - індивідуальна оцінка; ТН - тимчасово непридатні; ПВЗ - потребують відпустки або звільнення; КН - кандидати на військову службу за контрактом, на навчання непридатні; КПВІ - кандидати на військову службу за контрактом, на навчання, придатність яких визначається індивідуально; ПЛ - потребують лікування.

За змістом статті 38 додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України «некоронарогенні хвороби серця (перикарда, міокарда, ендокарда, клапанного апарату), легеневе серце і порушення легеневого кровообігу (легенева емболія, усі форми легенево-серцевої недостатності, хвороби легеневих судин), усі форми кардіоміопатії, порушення серцевого ритму та провідності, дегенерація (дистрофія) міокарда, пролапс мітрального клапана та інші ураження клапанів серця, наслідки хірургічних втручань з приводу вроджених або набутих вад серця I00 - I09, I26 - I52, що супроводжуються серцевою недостатністю», де навпроти пункту «В» - із серцевою недостатністю І стадії стоїть категорія придатності ПОВІ - придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

На підставі статті 40 додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України «ішемічна хвороба серця 120 - 125 (усі форми стенокардії, гострий та повторний інфаркт міокарда, їх ускладнення); хронічна ішемічна хвороба серця (атеросклеротична хвороба серця, аневризма серця, коронарної артерії, наслідки хірургічних втручань на судинах серця, імплантації штучного водія ритму та інші, що супроводжуються серцевою недостатністю)» де напроти пункту «В» - із серцевою недостатністю І стадії стоїть категорія придатності ПОВІ - придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

У відповідності до статті 49 додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України «хвороби порожнини рота, слинних залоз та щелеп K00 - K14 (порушення розвитку та прорізування зубів, ратиновані та імпактні зуби, карієс зубів, інші хвороби твердих тканин зубів, хвороби пульпи та периапікальних тканин, інші ушкодження зубів та їх опорного апарату; кісти ділянки рота; інші хвороби щелеп; хвороби слинних залоз, стоматит та пов`язані з ним ураження, хвороби губи, слизової оболонки рота та язика). Виключено: гінгівіт та хвороби пародонта K05, інші ураження ясен та беззубого альвеолярного відростка K06 (включено до статті 50), щелепно-лицьові аномалії, включаючи аномалії прикусу K07 (включено до статті 51)» де навпроти пункту «А» - відсутність 10 і більше зубів на одній щелепі або заміна їх знімним протезом, відсутність 8 кутніх зубів на одній щелепі, відсутність 4 кутніх зубів на верхній щелепі з одного боку та 4 кутніх зубів на нижній щелепі з другого боку або заміна їх знімними протезами стоїть категорія придатності ПОВІ - придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

Згідно статті 53 додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України «виразкова хвороба шлунка та дванадцятипалої кишки К25-К26» де навпроти пункту «В» - з незначним порушенням функцій стоїть категорія придатності ПОВІ - придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

За правилами статті 55 додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України «грижа K40 - K46 (пахова, стегнова, пупкова, черевної стінки, діафрагмальна, інші та неуточнені грижі черевної порожнини)» де навпроти пункту «Б» - з помірним та незначними порушеннями функцій стоїть категорія придатності ПОВІ - придатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.

Отже, згідно з розкладом хвороб станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби наявні у позивача хвороби не є такими, що до яких приймається рішення про «непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у військовий час».

Постанова ВЛК приймалась з урахуванням вимог пунктів 11.3.4 Положення «Обмежено придатний до військової служби». Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові в довільній формі зазначається, які види служби та роботи даній особі протипоказані. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, до служби у плавскладі, льотної роботи, роботи за окремими військово-обліковими спеціальностями згідно з таблицями А, Б, В ТДВ, - непридатні.

Як зазначено у свідоцтві про хворобу позивача, він був направлений для визначення придатності до військової служби у зв`язку з наявністю хвороби, що зумовлює обмежену придатність до військової служби та погіршенням стану здоров`я.

Отже, висновок ВЛК прийнято з урахуванням виявлених у позивача захворювань та на підставі цього лікарняна комісія дійшла висновку про відсутність підстав для винесення постанови з формулюванням «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у військовий час» та відповідно для не затвердження постанови №150 від 03.08.2016р.

Водночас слід зазначити, що відповідно до пунктів 2.2-2.4 Розділу ІІ Положення №333 у прийнятті постанов усі ВЛК та ЛЛК є незалежними. У своїй роботі вони керуються Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та цим Положенням.

При цьому посилання позивача на порушення відповідачами приписів статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до яких граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для військовозобов`язаних та резервістів, які призиваються на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду граничний вік перебування на військовій службі встановлюється, - до досягнення граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві.

Статтею 28 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» регламентовано розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі.

За правилами частини 2 статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» граничний вік перебування у запасі для військовозобов`язаних, які мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, - до 60 років (другий розряд за віком).

До того ж, щодо закінчення строку контракту ОСОБА_1 слід зазначити, що відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

При цьому позовні вимоги позивача про направлення свідоцтва про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 для доопрацювання до ВЛККГ ДПС м. Одеса; зобов`язання ВЛККГ ДПС м. Одеса доопрацювати свідоцтво про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 , відповідно до п.1.12 п.11.4 п.11.8 п.13.4 п.13.3 «Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України» затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №333 від 06.05.2009 року, є похідними та також не підлягають задоволенню.

Скасовуючи ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд звернув увагу, що в ході повторного розгляду даної справи суду апеляційної інстанції необхідно з`ясувати та надати відповідну правову оцінку наступним обставинам.

Позивач проходив службу у військовій частині № НОМЕР_1 , загоні морської охорони ДПС України, на посаді старшого техніка-командира плавучої казарми (проєкту Р-140), відділення шкіперо-технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення Одеського загону морської охорони Державної прикордонної служби України.

Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції позивач наголошував на тому, що плавуча казарма (проєкту Р-140), на якій він проходив службу, є плавскладом, подавши до суду, зокрема, формуляр суднового брандвахта на з/б корпусі (том 3, а.с. 19-20).

Громадяни призовного віку, військовозобов`язані та жінки, військовослужбовці, яких відбирають на військову службу за контрактом у плавскладі, та військовослужбовці, які проходять військову службу у плавскладі Держприкордонслужби відносяться до графи IV Розкладу хвороб.

Вимоги до стану здоров`я осіб, зазначених у графі IV Розкладу хвороб, є більш жорсткими ніж до стану здоров`я осіб, зазначених у графі ІІ Розкладу хвороб. Тому обставини щодо несення позивачем служби в плавскладі під час проходження медичного огляду є важливими для визначення придатності його до військової служби.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги наведені обставини, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 року, було витребувано від Державної прикордонної служби України: належним чином засвідчену копію наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.07.2011 року №539; належним чином засвідчену інформацію про те, чи є чинним наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.07.2011 року №539 станом на час розгляду справи судом; інформацію про те, чи подавався на державну реєстрацію та чи здійснювалася реєстрація наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.07.2011 року №539 відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731 (з наступними змінами та доповненнями). Витребувано від позивача ОСОБА_1 : формуляр суднового брандвахта на з/б корпусі (проєкту Р-140); копію трудової книжки.

Отримавши належним чином завірені копії зазначених документів, колегія суддів зазначає наступне.

Надаючи до суду копію формуляру суднового брандвахта на з/б корпусі (проєкту Р-140) разом із копією акту технічного стану судна забезпечення морської охорони РСЗ-20 проєкту Р-140, зав. №1674 та посилаючись на наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.07.2011 року №539, яким затверджено класифікацію кораблів, катерів та суден забезпечення Морської охорони, до складу якої входить, зокрема, судно забезпечення морської охорони РСЗ-20 проєкту Р-140, позивач ОСОБА_1 помилково вважає, що плавуча казарма проєкту Р-140, на якій останній проходив службу, відноситься до категорії суден у розумінні нормативного визначення цього терміну, а також статусу такого роду суден, визначеного відповідними нормативними актами України через призму Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №333 від 06.05.2009р. (у редакції наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України 14.06.2012 № 450), якою визначено повноваження Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, якою, зокрема, прийнято постанову «обмежено придатний до військової служби» у Свідоцтві про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 , яку й оспорює останній.

Так, позивач ОСОБА_1 стверджує, що плавуча казарма (проєкту Р-140), на якій він проходив службу, є судном забезпечення Морської охорони, згідно з Класифікацією кораблів, катерів і суден забезпечення Морської охорони, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.07.2011 №539 (ранг «Плавпричали, плав майстерні та інші плавзасоби»), а його посада відноситься до переліку посад військовослужбовців плавскладу. Отже, для визначення ступеня придатності позивача до військової служби необхідно, на думку останнього, застосовувати не графу ІІ, а графу IV Розкладу хвороб, а саме: громадяни призовного віку, військовозобов`язані та жінки, військовослужбовці, яких відбирають на військову службу за контрактом у плавскладі, військовослужбовці, які відбираються та проходять службу у плавскладі Державної прикордонної служби України, в тому числі, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Проте, такі твердження позивача є помилковими і не ґрунтуються на законі.

Так, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 листопада 1996 року №347 затверджено Правила визначення придатності за станом здоров`я осіб для роботи на суднах (зазначений нормативний акт було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.04.1997 року за №108/1912).

Зазначеними Правилами визначено поняття судна з метою розуміння значення цього терміну.

Судно - самохідна чи несамохідна плавуча споруда, що використовується: для перевезення вантажів, пасажирів, багажу і пошти, для рибного чи іншого морського промислу, розвідки і добування корисних копалин, рятування людей і суден, що зазнають лиха на морі, буксирування інших суден та плавучих об`єктів, здійснення гідротехнічних робіт чи піднімання майна, що затонуло у морі; для несення спеціальної державної служби (охорона промислів, санітарна і карантинна служби, захист моря від забруднення тощо); для наукових, навчальних і культурних цілей; для спорту; для інших цілей, що зареєстроване в Державному судновому реєстрі України чи в Судновій книзі України як судно і плаває під Державним прапором України.

Колегією суддів встановлено, що плавуча казарма (проєкту Р-140), на якій позивач ОСОБА_1 проходив службу, не зареєстрована в Державному судновому реєстрі України чи в Судновій книзі України як судно і не плаває під Державним прапором України.

Більш того, зазначена плавуча казарма (проєкту Р-140) є судном забезпечення Морської охорони лише згідно змісту Класифікації кораблів, катерів і суден забезпечення Морської охорони, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23.07.2011 №539. Цей Наказ не подавався на державну реєстрацію та реєстрація зазначеного Наказу відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731 (з наступними змінами та доповненнями) не здійснювалася.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо зобов`язання ЦВЛК ДПС України скасувати постанову «обмежено придатний до військової служби» у Свідоцтві про хворобу №150/598 від 03.08.2016 року ОСОБА_1 та віднесення встановленого йому діагнозу до графи IV Розкладу хвороб, не ґрунтується на приписах діючого законодавства, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Обґрунтованим є також правовий висновок суду першої інстанції стосовно позовних вимог про стягнення з військово-лікарської комісії клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України моральної шкоди у розмірі 120000 гривень на користь позивача.

Так, обґрунтовуючи позов в цій частині, позивач зазначив, що висновки у свідоцтві про хворобу є неповними, а стан його здоров`я не дозволяє йому проходити військову службу, в зв`язку з чим він має право на компенсацію моральної шкоди з військово-лікарської комісії клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України, яку оцінює у розмірі 120000,00 грн.

За змістом статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно положень пункту 3 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, визначивши розмір моральної шкоди, позивач не зазначив, яким чином він оцінював заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено заподіяння діями та бездіяльністю відповідача моральної шкоди, яка полягла у моральних стражданнях, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Посилання апелянта на наявність медичних документів, а саме: епікризу № 2825/479, виданого комунальною установою «Міська лікарня №5» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради; результатів обстежень (лабораторні, ультразвукові, рентгенологічні, функціональна діагностика); результати ультразвукової ехоенцефалоскопії від 24.05.2017 року, комп`ютерної томографії від 24.05.2017 року; консультаційного висновку спеціаліста від 02.06.2017 року (а.с.64-70, т.3) вищенаведені висновки суду не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 07.05.2021 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька