Справа № 420/4027/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4027/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 16 березня 2021 року надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області (надалі - позивач або ГУ ДПС в Одеській області) до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» (надалі - відповідач або ПП «ТЕПЛИЧНЕ»), в якому позивач просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» згідно рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 18.12.2020 року.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що на підставі наказу №6101-п від 08.12.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ПП «ТЕПЛИЧНЕ», , а також направлень на перевірку від 15.12.2020 року №1803 та №1804 посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області 17.12.2020 року було здійснено вихід за податковою адресою ПП «ТЕПЛИЧНЕ», а саме: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична, буд.1.

Як вказує позивач, директору ПП «ТЕПЛИЧНЕ» ОСОБА_1 17.12.2020 року були пред`явлені для ознайомлення під розписку наказ від 08.12.2020 року №6101-п, направлення на проведення перевірки від 15.12.2020 року №1803, №1804 та службові посвідчення осіб, які зазначені в направленнях на проведення перевірки.

Але, директор ПП «ТЕПЛИЧНЕ» ОСОБА_1 17.12.2020 року о 14 годині 12 хвилин на порушення п.81.1 ст.81 ПК України відмовив у допуску посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення фактичної перевірки.

У зв`язку із цим, посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт відмови від допуску до фактичної перевірки від 17.12.2020 року №285/15-32-09-01-26. Заявлена причина відмови у допуску до проведення фактичної перевірки перевірки: «Наказ від 08.12.2020 року №6101-п не відповідає вимогам Податкового кодексу України, наказ оформлений із порушенням ДСТУ 4163-2003, копія наказу не засвідчена належним чином, в наказі відсутня підстава для проведення перевірки, направлення на проведення фактичної перевірки також не відповідають вимогам ДСТУ, посадові особи Головного управління ДПС в Одеській області не мають посвідчень, виданих в установленому порядку, відсутні документи на службове відрядження».

В свою чергу, як вказує позивач, 18.12.2020 року о 10 годині 15 хвилин заступником начальника Головного управління ДПС в Одеській області було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП «ТЕПЛИЧНЕ».

Таким чином, позивач вважає, що враховуючи той факт, що відповідачем відмовлено в допуску посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення фактичної перевірки, наявні всі правові підстави для застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП «ТЕПЛИЧНЕ.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ГУ ДПС в Одеській області, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України та зазначає, що саме відсутність у наказі правових підстав для проведення фактичної перевірки платника податків мало наслідком не допущення представників контролюючого органу до перевірки, призначеної наказом 08.12.2020 року №6101-п.

Відповідач наголошує, що наказ 08.12.2020 року №6101-п не відповідає положенням податкового законодавства, оскільки підставою для прийняття наказу має слугувати певна фактична обставина, яка вказує на наявність ймовірних порушень зі сторони позивача, про що зазначається у наказі, натомість, у наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім посилань на норми закону, що регулюють питання призначення перевірки.

Крім того, відповідач звертає увагу, що з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену ПК України підставу для призначення фактичної перевірки позивача та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме ця інформація слугувала такою підставою, що свідчить про невідповідність наказу 08.12.2020 року №6101-п про проведення фактичної перевірки ПП «ТЕПЛИЧНЕ» вимогам пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

На переконання відповідача, саме лише нормативне обґрунтування рішення контролюючого органу без достатньої конкретизації приводів для реалізації управлінської функції контролю не задовольняє правилу юридичної визначеності як невід`ємної складової запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

Враховуючи порушення підстав призначення податкової перевірки щодо ПП «ТЕПЛИЧНЕ», то на переконання відповідача, товариство правомірно реалізувало своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Таким чином, відповідач вважає, що рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 18.12.2020 року про застосування адміністративного арешту платника податків є незаконним та безпідставним.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

07 квітня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕП/9328/21).

Станом на 12 травня 2021 року будь-яких інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача та позиція відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі п.п.191.1.4, п.191.1 ст.191, п.п.191.1.14, п.191.1 ст.191, ст.20, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями прийнято наказ №6101-п від 08.12.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ПП «ТЕПЛИЧНЕ», (а.с.12).

В подальшому, 15.12.2020 року в.о. начальника ГУ ДПС в Одеській області видано головним державним ревізор-інспекторам відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС в Одеській області Груню Сергію Олеговичу та Насирову Ренату Габделісламовичу направлення на перевірку №1803 та №1804 (а.с.14, 15).

На підставі наказу «Про проведення фактичної перевірки ПП «ТЕПЛИЧНЕ», » №6101-п від 08.12.2020 року, а також направлень на перевірку від 15.12.2020 року №1803 та №1804, посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області 17.12.2020 року було здійснено вихід за податковою адресою ПП «ТЕПЛИЧНЕ», а саме: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Тепличнка, буд.1.

17 грудня 2020 року о 14 годині 12 хвилин директору ПП «ТЕПЛИЧНЕ» ОСОБА_1 були пред`явлені для ознайомлення під розписку наказ від 08.12.2020 року №6101-п, направлення на проведення перевірки від 15.12.2020 року №1803, №1804 та службові посвідчення осіб, які зазначені в направленнях на проведення перевірки, однак, директор товариства ОСОБА_1 відмовив у допуску посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення фактичної перевірки.

В подальшому, перевіряючими був складений акт про відмову від допуску до фактичної перевірки ПП «ТЕПЛИЧНЕ» №285/15-32-09-01-26 від 17.12.2020 року (а.с.16-17).

18 грудня 2020 року заступник начальника управління - начальник відділу адміністрування акцизного податку управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС в Одеській області Андрій Дмитров звернувся до в.о. начальника ГУ ДПС в Одеській області Івана Купци із зверненням про застосування адміністративного арешту майна платника податків (а.с.18-19).

18 грудня 2020 року о 10 годині 15 хвилин в.о. начальника Головного управління ДПС в Одеській області Іваном Купкою було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» (), що здійснює діяльність за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична, буд.1 (а.с.20).

Як вбачається з відомостей КП «Діловодство спеціалізованого суду» ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Радчук А.А. від 21 грудня 2020 року по адміністративній справі №420/14559/20, відмовлено у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС в Одеській області до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» згідно рішення ГУ ДПС в Одеській області від 18.12.2020 року у зв`язку з наявністю між сторонами спору про право.

У зв`язку із вищевикладеним, Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду з тими самими вимогами в загальному порядку - 16 березня 2021 року.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно з вимогами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (надалі ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Відповідно до пункту 81.3 статті 81 ПК України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу не мають права вимагати у платника податків отримувати витяг із відповідного реєстру про взяття такого платника податків на облік відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно з пунктом 94.1 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.3 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно з пунктом 94.5 статті 94 ПК України, умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Згідно з пунктом 94.10 - 94.13 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

У всіх випадках, коли контролюючий орган вищого рівня або суд скасовує рішення про арешт майна, контролюючий орган вищого рівня проводить службове розслідування щодо мотивів прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про арешт майна та приймає рішення про притягнення винних до відповідальності відповідно до закону.

При прийнятті рішення про арешт майна банку арешт не може бути накладено на його кореспондентський рахунок.

Платник податків має право на відшкодування збитків та немайнової шкоди, завданих контролюючим органом внаслідок неправомірного застосування арешту майна такого платника податків, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених контролюючим органам, згідно із законом. Рішення про таке відшкодування приймається судом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно з частинами 2, 3 статті 283 КАС України, заява подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинно містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку, якщо такий відомий, відносно сторони, до якої застосовуються заходи, визначені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення із заявою, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб`єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою. У разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків. Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику заяви та доданих до нього документів. Повернення заяви не є перешкодою для повторного звернення з нею до суду після усунення її недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Відповідно до частин 4, 5 статті 283 КАС України, суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті; 2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відтак, згідно відомостей автоматизованої програми «ДСС» Одеського окружного адміністративного суду вбачається, що 18.12.2020 року о 13:44 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС в Одеській області до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, згідно рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 18.12.2020 року (справа №420/14559/20).

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Радчук А.А. від 21 грудня 2020 року по адміністративній справі №420/14559/20, відмовлено у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС в Одеській області до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» згідно рішення ГУ ДПС в Одеській області від 18.12.2020 року у зв`язку з наявністю між сторонами спору про право.

Повторно, а саме 16.03.2021 ГУ ДПС в Одеській області звернулося до суду з тими самими вимогами в загальному порядку.

Крім цього, згідно відомостей автоматизованої програми «ДСС» Одеського окружного адміністративного суду судом також встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року по справі №420/14539/20, у задоволенні позову приватного підприємства «Тепличне» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична, 1; ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування наказу № 6101-п від 08.12.2020р., - відмовлено.

Як зазначено судом вище, відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Таким чином податковий орган повинен звернутися за підтвердженням адміністративного арешту майна в межах 96 годин, протягом яких суд може підтвердити обґрунтованість такого арешту. Сплив вищезазначеного строку, який в силу абзацу 2 пункту 94.10 статті 94 ПК України не може бути продовжений, унеможливлює правозастосування цієї норми в силу законодавчих приписів, а не розсуду суду.

Отже, в разі, коли минуло 96 годин з моменту застосування адміністративного арешту, він припиняється в силу закону безвідносно до причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі №815/3986/16, від 13.01.2021 року у справі №520/9872/18, від 16.12.2020 року №820/5045/18, від 24.04.2020 року у справі №805/4974/18-а, від 28.03.2019 року у справі №П/811/1722/17, від 27.08.2019 року у справі 520/11050/18, від 15 травня 2018 року у справі №820/2312/17, від 22 травня 2018 року у справі №820/2040/17.

Враховуючи те, що на час звернення ГУ ДПС в Одеській області з такою позовною заявою, адміністративний арешт майна платника податків ПП «ТЕПЛИЧНЕ», застосований рішенням від 18.12.2020 року, є припиненим, суд дійшов висновку, що заявлені ГУ ДПС в Одеській області позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків перед судом не доведена.

При цьому, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч.1-3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 177, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області до приватного підприємства «ТЕПЛИЧНЕ» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ).

Відповідач: приватне підприємство «ТЕПЛИЧНЕ» (вул. Теплична, буд.1, смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область, 67806, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.