Справа № 380/2343/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2343/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гулкевич І.З., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить :

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області оформлене наказом від 08.12.2020 №13-14401/16-20-СГ;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,75 га (кадастровий номер :11:000:0380) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що наказ відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,75 га (кадастровий номер :11:000:0380) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення є не вмотивований. Вичерпний перелік підстав для відмови передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України. Просив задовольнити позов повністю.

Ухвалою суду від 24.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін).

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві від 24.03.2021 за вх. №19411. Зазначає, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а саме ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки запропонована земельна ділянка відноситься до сільськогосподарських угідь - пасовища, які у відповідності до ст. 34 Земельного кодексу України, можуть надаватися громадянам в оренду для сінокосіння і випасання худоби. Земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер :11:000:0380) площею 1,7528 га. Земельна ділянка яку бажає отримати Позивач у власність для ведення особистого селянського господарства розміщена на громадських пасовищах, які за своїми природними особливостями і призначенням мають використовуватись для випасання худоби.

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.12.2020 №74-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" здійснено передачу земельних ділянок державної власності у комунальну, а саме : передано Солонківській сільській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 224,2429га, які розташовані на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району згідно з актом приймання-передачі. Земельна ділянка, яку зазначив Позивач на кадастровому плані земельної ділянки, передана в комунальну власність згідно додатку до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 30.12.2020 №74-ОТГ. Дана ділянка зазначена в додатку за порядковим номером 14, кадастровий номер :11:000:0380.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, вважає дискреційними повноваження відповідача у цій частині.

Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням від 06.11.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 1,75 гектара за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території (Львівської області, Пустомитівського району, Вовківська сільська рада), кадастровий номер земельної ділянки :11:000:0380.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.12.2020 №13-14401/16-20-СГ відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Вовківської сільської ради Пустомитівського району, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,7500 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, а саме ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки запропонована для відведення земельна ділянка відноситься до сільськогосподарських угідь - пасовища, які у відповідності до ст. 34 Земельного кодексу України, можуть надаватись громадянам в оренду для сінокосіння і випасання худоби. Земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву (кадастровий номер :11:000:0380) площею 1,7528 га. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" та Указу Президента України від 15.10.2020 №449/2020 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" Головне управління Держгеокадастру у Львівській області здійснює передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність.

Вважаючи наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безпідставним та таким, що порушує його права та законні інтереси, позивач звернувся за їх захистом до суду.

Розглядаючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту "б" частини першої статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підпунктом "а" частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Як встановлено підпунктом "в" частини третьої статті 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм ЗК України дає підстави дійти висновку, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17, від 08.11.2019 у справі №420/914/19, від 09.10.2020 у справі №1840/3664/18, та враховуються при вирішенні цієї справи.

Суд також враховує, що за правилами статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14, від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Як вже зазначалося судом, позивачем було подано клопотання до ГУ Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства розміром 1,75 гектара за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території (Львівської області, Пустомитівського району, Вовківська сільська рада), кадастровий номер земельної ділянки :11:000:0380.

Спірним наказом позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав невідповідності її місця розташування пункту 7 статті 118 ЗК України. Разом з тим, відповідачем не наведено яким саме законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, не відповідає місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд надає оцінку рішенню відповідача (наказу від 08.12.2020 №13-14401/16-20-СГ) на момент його прийняття. У даному випадку відповідач не довів суду, що прийняте ним рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою з огляду на те, що земельна ділянка відноситься до сільськогосподарських угідь - пасовища, знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в ДЗК масиву, здійснюється передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність відповідає нормам чинного законодавства; воно не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки відповідач, обмежившись лише загальним посиланням на частину сьому статті 118 ЗК України, відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, не вказавши конкретних підстав невідповідності місця розташування бажаної для відведення у власність земельної ділянки вимогам закону або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, містобудівній документації на місцевому рівні, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, на підставі аналізу наведених вище нормативно-правових актів та встановлених обставин суд, виходячи із наданих суду пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України повноважень, дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 08.12.2020 №13-14401/16-20-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,75 га (кадастровий номер :11:000:0380) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, суд зазначає таке.

Згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, а під ними необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

При вирішенні спору у вказаній частині позовних вимог суд також враховує правову позицію щодо ефективного способу захисту порушених прав у спірних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №420/914/19.

На думку суду, належним способом захисту прав позивача за наявних фактичних обставин необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позаяк застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права вимагає оцінки усіх визначених законом умов, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, а оцінка правомірності наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведено у такому наказі. Отже, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,75 га (кадастровий номер :11:000:0380) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" (далі - Постанова №1113) зобов`язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу з 17.11. 2020 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 ЗК України.

Згідно із частиною першою статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (пункт "б" статті 80 ЗК України).

Матеріали справи вказують на те, що на виконання Постанови №1113 розпочато передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Солонківській територіальній громаді. Водночас, з урахуванням наведених норм статті 117 ЗК України право комунальної власності на земельні ділянки, які передані з державної власності у комунальну відповідно до наказу Держгеокадастру від 30.12.2020 №74-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", акта приймання-передачі від 31.12.2020 виникає з моменту реєстрації цього права згідно із положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що випливає зі змісту статей 125, 126 ЗК України. А відтак, після реєстрації речових прав на землі комунальної власності позивач матиме можливість реалізувати право на безоплатну передачу бажаної земельної ділянки у межах норми приватизації шляхом звернення у встановленому порядку до Солонківської територіальної громади. До відповідного звернення позивача Солонківська сільська рада не має обов`язку на вирішення питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності. На час розгляду справи відсутні відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної у комунальну власність Солонківській територіальній громаді на підставі вказаних вище розпорядчих актів.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити частково.

При цьому, на думку суду, відсутні підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач.

Частини п`ята та шоста статті 246 КАС України не встановлюють обов`язку суду у резолютивній частині рішення суду встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З наведеного слідує, що встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі. Окремо слід вказати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №13-14401/16-20-СГ від 08.12.2020 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.11.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,75 га (кадастровий номер :11:000:0380) розташованої на території Вовківської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, у межах норм безоплатної приватизації, з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Гулкевич І.З.