Справа № 400/1972/21
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2021 р. № 400/1972/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до:Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, офіс 5,Миколаїв,54001
треті особи:Департамент патрульної поліції, вул. Федора Ернста, 3,Київ 48,03048
про:визнання протиправною та скасування постанови від 01.03.2021 ВП № 64674064,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - Департамент патрульної поліції, з вимогами визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідик К.А. про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2021 року (ВП №64674064) про стягнення заборгованості у сумі 561 гривень: 510 гривень адміністративний штраф, 51 гривень - виконавчий збір.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що добровільно сплатила штраф за постановою Департаменту патрульної поліції №01014041 від 15.10.2020 протягом 10 днів після набрання постановою законною сили, а тому, направлення зазначеної постанови до виконання, а також відкриття виконавчого провадження є протиправним.

Також, позивачка зазначила, що виконавче провадження відкрито після спливу трьох місяців після набрання законної сили постанови про накладення штрафу, що суперечить вимогам ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст.303 КУАП.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. У відзиві свою позицію аргументував тим, що не має повноважень на самостійне скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доводів на спростування аргументів позивачки про те, що постанову було прийнято до виконання після спливу трьох місячного строку, а також після добровільної сплати правопорушником штрафу, відповідач не надав.

Третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України надіслав пояснення, в яких навів посилання на Кодекс України про адміністративні правопорушення та Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, а також зазначила, що надана позивачкою квитанція не є належним і допустим доказом сплати нею штрафу, оскільки зазначена квитанція не містить всіх обов`язкових реквізитів, а саме розрахункового рахунку та не зазначено призначення платежу.

Оскільки надана квитанція не містить інформації про номер постанови, коду класифікації доходів бюджету та номеру розрахункового рахунку, то вона не є доказом сплати штрафу, на думку представника третьої особи.

Доводів на спростування аргументів позивачки про те, що постанову було прийнято до виконання після спливу трьох місячного строку, представник третьої особи також не надав.

В судове засідання, призначене на 11.05.2020, представники сторін та третьої особи не з`явились. За таких обставин, суд відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України, враховуючи, що всі учасники справи були належним чином повідомленні, та немає необхідності у заслуховуванні свідка чи експерта, ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд розглянув справу 11.05.2020 в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

15.10.2020 поліцейським Департаменту патрульної поліції Ігнатовим С.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України №01014041, яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУАП за те, що 15.10.2020 о 19.35 год. на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» км24+700, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом DODDGE JOURNEY д.н. НОМЕР_1 , перевищила встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів на 27 км/год, чим порушила п.12.9. б) Правил дорожнього руху України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

30.10.2020 ОСОБА_1 отримала копію постанови від 15.10.2020 №01014041.

09.11.2020 ОСОБА_1 через АТКБ «Приватбанк» квитанцією №0.0..1 сплатила штраф в розмірі 127,50 гривень.

01.03.2020 постанова №01014041 надійшла на адресу Центрального відділу ДВС.

01.03.2020 державний виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанови про арешт майна боржника, про стягнення виконавчого збору та ін.

Відповідно до ст.300-1 КУАП, у разі сплати відповідальною особою, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, така постанова вважається виконаною.

У цьому випадку, постанова набрала законної сили 30.11.2020, а позивачка сплатила 50 відсотків 09.11.2020, тобто протягом 10 банківських днів.

За таких обставин, постанова №01014041 від 15.10.2020, станом на 10.11.2020 вже була повністю виконана, а тому не було підстав у третьої особи направляти її до примусового виконання.

Щодо зауважень Департаменту патрульної поліції про відсутність у квитанції реквізитів, то це не відповідає дійсності.

У квитанції №0.0..1 зазначено рахунок отримувача НОМЕР_2 , саме той, що зазначений для сплати штрафу у додатку до постанови №01014041 від 15.10.2020.

Також, у квитанції зазначене призначення платежу - сплата адміністративного штрафу, а також міститься ім`я, прізвище, по-батькові та код позивачки.

На думку суду, цього достатньо для ідентифікації платежу.

В період з 2013 по 15.01.2020 діяв Порядок кодування платежу для сплати штрафів за порушення Правил дорожнього руху, який дійсно передбачав (п.3) при поданні касових документів або розрахункових документів (далі - платіжні документи) на сплату штрафів платники, заповнюючи реквізит «Призначення платежу», зазначають код платежу, визначений цим Порядком.

Натомість, наказом №23 від 15.01.2020, визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 20 червня 2013 року № 606 «Про вдосконалення процедури сплати штрафів за порушення Правил дорожнього руху та застосування механізму автоматичного заліку таких штрафів під час отримання коштів», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 червня 2013 року за № 1093/23625.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки, на яку посилається Департамент патрульної поліції, як раз і визначено, що повноту інформації визначає сам платник.

Інший нормативно-правових документів, які б зобов`язували платника штрафу заповнювати платіжні документи у іншій конкретній формі, в теперішній час не прийнято.

Практика Верховного Суду, на яку посилається третя особа, взагалі не відноситься до спірного питання, а тому не може бути використана у цьому випадку.

Таким чином, немає жодних підстав не приймати квитанцію №0.0..1, як документ про виконання постанови від 15.10.2020.

Оскільки, на момент відкриття виконавчого провадження, постанова від 15.10.2020 вже була виконана, відповідно до вимог ст.300-1 Кодексу, відкриття виконавчого провадження стосовно позивачки є протиправним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову у повному обсязі, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64674064 від 01.03.2021.

Позивачем за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 908 грн не сплачено.

За таких обставин відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України належна до сплати сума судового збору за подання цього позову в розмірі 908 грн підлягає відшкодуванню за рахунок Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь держави (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37993783. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Також, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу. Зазначає, що орієнтовна сума витрат на правову допомогу становить 3000 гривень.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

В даному випадку сума витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн не підтверджена доказами, позивачем взагалі не надано жодного доказу, що свідчить про надання їй правничої допомоги.

З урахуванням матеріалів справи, суд дійшов висновку, що сума витрат позивача на правову допомогу в розмірі 3000 грн не підтверджена доказами фактичного понесення цих витрат.

Таким чином, витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, офіс 5,Миколаїв,542) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідик К.А. про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2021 року (ВП №64674064).

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, офіс 5,Миколаїв,542) на користь Держави (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106. Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37993783. Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106) судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

4. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко