Справа № 120/1560/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

11 травня 2021 р. Справа № 120/1560/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

При розгляді справи виникла необхідність вирішити питання про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Так, предметом розгляду у даній справі є вимоги про :

- визнання протиправним та скасування наказу №2-17141/15-20-СГ від 23.12.2020 р. "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації";

- зобов`язання прийняти рішення у формі наказу, яким надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства у власність площею 2,00 га на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

При цьому, в ході розгляду справи, судом встановлено наступне.

03.03.2020 р. до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся ОСОБА_1 із клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення у власність щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га за межами населеного пункту на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Згідно опису прийнятих документів, до вказаного клопотання ОСОБА_1 додані графічні матеріали земельних ділянок із позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок, копія паспорту та ідентифікаційного номеру.

За наслідком розгляду вказаного звернення, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 02.04.2020 року № 2-8223/15-20-СГ (із внесеними до нього змінами на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.09.2020 року № 2-14235/15-20-СГ) позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва.

Не погоджуючись із даним рішенням позивач звернувся до суду, за наслідком розгляду якого рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 р. у справі №120/5197/20-а позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано підпункт 1.2 пункту 1 наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 02.04.2020 року № 2-8223/15-20-СГ (із внесеними до нього змінами на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.09.2020 року № 2-14235/15-20-СГ);

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та прийняти мотивоване рішення у формі наказу з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

При цьому у даному рішенні судом вказано наступне:

"За правилами частини 1статті 22 ЗК Українив редакції Закону від 19.12.1990 року № 561-XII (втратив чинність 01.01.2002 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Частиною першою статті 23 цього Кодексу було визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Водночас, відповідно до пункту 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК України 2001 року (набрав чинності 01.01.2002 року) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

У свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вказана земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва.

Інформація щодо використання громадянами вказаної позивачем земельної ділянки для городництва не перевірена Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у належний спосіб.

Суд зауважує, що з наданих сторонами доказів, які містяться в матеріалах справи, не вбачається, що бажана для позивачів земельна ділянка не є вільною та не перебуває у державній (комунальній) власності, що виключає можливість її безоплатної приватизації без попереднього припинення права власності в порядку, визначеному законом.

Зміст оскаржуваного наказу свідчить про те, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів та запропонував подати документ, який посвідчує виникнення права користування бажаною земельною ділянкою - рішення органу місцевого самоврядування, уповноваженого на передачу земельних ділянок у власність або у користування до 01.01.2002 року.

Суд звертає увагу, що за встановлених фактичних обставин справи пропозиція позивачу надати додаткові документи, не передбачені частиною 6статті 118 ЗК України, та відмова з цих підстав у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, не може вважатися законною підставою для відмови у наданні дозволу, передбаченою частиною 7вказаної статті.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на Указ Президента України від 14.04.2000 року № 584/2000, оскільки даний Указ не змінював визначені на той час законом підстави набуття права власності та права користування земельною ділянкою, та втратив чинність на підставіУказу Президента України від 20.07.2007 року № 650/2007.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладена в оскаржуваному наказі від 02.04.2020 року № 2-8223/15-20-СГ (із внесеними до нього змінами на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.09.2020 року № 2-14235/15-20-СГ),не ґрунтується на нормах закону, є протиправною та підлягає скасуванню.".

На виконання даного рішення управлінням повторно розглянуто клопотання та наказом№2-17141/15-20-СГ від 23.12.2020 р. відмовлено в наданні дозволу з мотивів невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме, зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві , який використовується громадянами для городництва.

Отже, оскаржувана у даній справі відмова в надані дозволу на розробку проекту землеустрою, є повторним розглядом клопотання на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 р. справі №120/5197/20-а. Про це зазначено безпосередньо і в спірному наказі. При цьому, підстави відмови вказані в наказі від 23.12.2020 р., який оскаржується у даній справі ідентичні підставам вказаним у наказі від 02.04.2020 року № 2-8223/15-20-СГ

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 р. справі №120/5197/20-а.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статті 383 КАС України передбачено такий вид судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах як визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду; визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Суд, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення-рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2020 р. справі №120/5197/20-а.

На думку суду, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідна правова позиція щодо аналогічної категорії спорів викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18).

Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №120/5197/20-а , що розглянув Вінницький окружний адміністративний суд, однак виник на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність с закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 295 КАС України,-

УХВАЛИВ:

провадження у справі закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна