Справа № 340/882/21
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року справа № 340/882/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх:
-

ОСОБА_2
до відповідача: Відділу реєстрації проживання особи Управління в сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького
третя особа: Управління з питань захисту прав дітей міської ради м. Кропивницького
про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:
1) скасувати рішення Відділу реєстрації проживання особи Управління в сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького про відмову у реєстрації неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) скасувати рішення Відділу реєстрації проживання особи Управління в сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького про відмову у реєстрації неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
3) скасувати рішення Відділу реєстрації проживання особи Управління в сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького про відмову у реєстрації неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
4) зобов`язати відділ реєстрації проживання особи Управління в сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького зареєструвати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачем обґрунтовано тим, що відсутність місця проживання її малолітніх дітей за місцем їх фактичного проживання суперечить їх інтересам та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Таким чином, відповідач, відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітніх дітей за місцем проживання їх матері, діяв без урахування інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Закону України "Про охорону дитинства".
Ухвалою суду від 06.04.2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) /а.с.41-42/.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що поданий позов є таким, що не підлягає задоволення та зазначив рішення приймались з врахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірними та такими, що прийняті в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому скасуванню не підлягає (вх.№12230 від 05.05.2021).
Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Позивач тривалий час проживала в Греції разом з її співмешканцем. За час спільного проживання у пари народилась троє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де батьком зазначено її співмешканця.
Позивач повернулась разом з дітьми на проживання в Україні.
Батько дітей проживає в Греції, що унеможливлює отримання письмової згоди батька на реєстрацію дітей за місцем проживання.
Позивач, звернулась до відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького з заявами про реєстрацію її дітей (а.с.14-16), за результатами розгляду якої прийнято рішення - у реєстрації місця проживання відмовлено, що підтверджується довідкою з місця проживання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленням обставин справи, суд виходить з таких мотивів.
Причиною відмови у реєстрації місця проживання вказано відсутність згоди батька дитини.
Позивачка, вважаючи відмову в реєстрації протиправною, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон №1382), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Статтею 6 Закону №1382 передбачено, що у разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.
Так, пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:
особа не подала необхідних документів або інформації;
у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;
звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Пункт 18 Правил реєстрації місця проживання містить положення щодо обов`язковості реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника за згодою інших законних представників.
Зокрема, пункт 18 Правил передбачає наступне:
"У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування)".
На підставі наведених вище нормативно-правових положень, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача про відмову у реєстрації місця проживання малолітніх дітей позивача без наявності на це письмової згоди їх батька прийняте на підставі вищенаведених норм чинного законодавства.
Такий висновок повністю узгоджується з приписами наведених вище положень ст. 6 Закону №1382 в тій частині, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників (згідно статті 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей), а також пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, яким, зокрема передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
При цьому, суд не погоджується з доводами позивача про те, що спірне рішення є неправомірними, оскільки прийняте відповідачем без врахування того факту, що між позивачем і батьком її дітей відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, а також без урахування інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".
З цього приводжу суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст пункту 19 Правил реєстрації місця проживання, відповідно до якого працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.
Отже, до повноважень працівника органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг не належить перевірка правомірності документів, поданих особою для реєстрації місця проживання, а також оцінка будь-яких особистих, сімейних обставин заявника, у т.ч. з`ясування причин відсутності письмової згоди батька дитини на її реєстрацію за місцем проживання матері, а також визначення найкращого рішення в інтересах такої дитини.
Таким чином, при вирішенні питання щодо реєстрації дитини за місцем проживання відповідач не наділений дискреційними повноваженнями, які б надавали йому право приймати найкраще рішення в інтересах дитини з декількох можливих варіантів рішень.
При вирішенні вказаного питання функції відповідача обмежені виключно перевіркою відповідності наданого пакету документів тим вимогам, які визначені Законом №1382 та Правилами реєстрації місця проживання, і у випадку відповідності поданого пакету документів таким вимогам у відповідача виникає обов`язок здійснити відповідну реєстрацію, а у випадку невідповідності - обов`язок відмовити у здійсненні такої реєстрації.
Тобто, відповідач позбавлений дискреційних повноважень в питаннях реєстрації дитини за місцем проживання, і не може на свій розсуд вирішувати, яке рішення може бути найкращім для дитини під час розгляду заяви одного з батьків про реєстрацію дитини за місцем проживання.
Також, слід розмежовувати підстави визначення місця проживання дитини, які закріплені у ст.29 ЦК України та ст.160-161 Сімейного кодексу України, та підстави для реєстрації дитини за місцем проживання, які визначені у Законі №1382 та конкретизовані у Правилах реєстрації місця проживання.
Згідно ст.3 Закону №1382 реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
При цьому, місце реєстрації особи і місце її реального постійного проживання можуть не співпадати.
При визначенні місця проживання дитини на підставі положень ст.29 ЦК України та ст.ст.160-161 Сімейного кодексу України головним є не те, де дитина юридично зареєстрована, а те, з ким фактично вона проживає. Отже, саме при вирішенні цього питання, якщо згоди щодо цього не дійшли батьки дитини, уповноваженими на те органами, зокрема, органом опіки та піклування або судом при розгляді спору щодо визначення місця проживання дитини, і повинні враховуватися вимоги Конвенції про права дитини при прийнятті рішень, які б якнайкраще відповідали інтересам дитини.
Однак, даний спір не є спором щодо визначення місце проживання дитини з одним з батьків, який за своєю правовою суттю є спором цивільним і, відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, може бути вирішений органом опіки та піклування або судом в порядку цивільного судочинства.
Слід зазначити, що порядок вирішення такого спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.
Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Суд зазначає, що закріплений у п. 18 Правил реєстрації місця проживання порядок реєстрації місця проживання дитини у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами як раз і направлений на забезпечення інтересів дитини та дотримання положень ст.29 ЦК України, ст.160-161 Сімейного кодексу України, оскільки вимагає підтвердження письмової згоди на реєстрацію дитини від двох батьків, а у випадку відсутності підтвердження згоди одного з батьків (незалежно від причин такої відсутності), вимагає підтвердження дотримання інтересів дитини відповідним рішенням органу опіки та піклування або суду.
Посилання позивача на те, що між нею та батьком її дітей не існує спору щодо місця проживання дітей, суд відхиляє, оскільки згода двох батьків на реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, має бути належним чином підтверджена органу реєстрації. Таким належним підтвердженням згідно з п.18 Правил реєстрації місця проживання може бути письмова згода другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву на реєстрацію, або ж засвідчена в установленому порядку письмова згоди другого з батьків.
Аналогічний правовий висновок міститься також в Постанові Верховного Суду від 27.04.2020 року по справі №642/5375 та від 11.07.2019 року по справі №296/8587/16-а.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за діючим законодавством реєстрація позивачем своєї дитини за місцем її проживання без надання органу реєстрації письмової згоди на це батька дитини можлива на підставі відповідного рішення органу опіки та піклування або ж суду про визначення місця проживання дитини.
При цьому, така законодавча умова не може розцінюватися як свавільне втручання в права та інтереси дитини. Більш того, саме з метою забезпечення прав та інтересів дитини пункт 18 Правил реєстрації місця проживання і передбачає необхідність надання таких документів одним з батьків.
Також, враховуючи ст.2 Закону №1382, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Випадки відхилення від цього принципу окремими органами влади не можуть впливати на вирішення даного спору по суті, оскільки такі випадки (за наявності) можуть бути предметом окремого оскарження.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257 - 263, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх:
-

ОСОБА_2
до відділу реєстрації проживання особи Управління в сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг міської ради м. Кропивницького
третя особа: Управління з питань захисту прав дітей міської ради м. Кропивницького
про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.С. Петренко