Справа № 420/12711/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12711/20

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В. Дата і місце ухвалення: 05.02.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Ліпиліної Вероніки Віталіївни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Ліпиліної Вероніки Віталіївни, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення адміністратора Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради Ліпиліної Вероніки Віталіївни від 10.11.2020р. про відмову ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради провести зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 27.09.1995р. Малиновським РВ УМВС в Одеській області.

Позов обґрунтовувала тим, що 10.11.2020р. адміністратором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Ліпиліною В.В. незаконно було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про зняття її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на пошкодження наданого позивачем паспорту громадянина України. Рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання не відповідає положенням Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, оскільки не встановлено, що подані особою документи містять недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними. Паспорт ОСОБА_1 надає змогу ідентифікувати її, прочитати прізвище, ім`я та по батькові, дату і місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи і дату видачі, не містить пошкоджень перфорованої серії та номеру, щоб не давало змоги встановити реквізити паспортного документу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 10.11.2020р. щодо відмови ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 840,80 грн. та витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2 400,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 05.02.2021р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом не враховано, що при прийнятті спірного рішення від 10.11.2020р. про відмову ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання адміністратор Департаменту діяла у відповідності до вимог ст.9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, у зв`язку з поданням заявником паспорта громадянина України, що має пошкодження.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на відповідність його дій розробленій Державною міграційною службою України Стандартній операційній процедурі №03.09 «Ознаки непридатності та/або підробки паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, паспорта громадянина України для виїзду за кордон», якою передбачено необхідність перевірки працівником уповноваженого органу паспорта громадянина України зразка 1994 року, серед іншого, на наявність в ньому штампів/відміток, не передбачених чинним законодавством. Паспорт громадянина України ОСОБА_1 на шістнадцятій сторінці, яка призначена виключно для внесення відомостей про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи, містив проставлений ДПА у Малиновському районі м.Одеси штамп про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що не відповідає вимогам абзацу 8 пункту 6 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВРУ від 26.06.1992р. №2503-ХІІ.

Посилається апелянт і на те, що паспорт громадянина України ОСОБА_1 мав певні пошкодження, а саме: відірваний нижній правий куток п`ятої сторінки та верхній правий куток тринадцятої сторінки паспорта, останній аркуш обкладинки паспорта містить надриви, у тому числі перфорованої частини в силу зношеності. Таким чином, паспортний документ позивача є непридатним для подальшого користування, наслідком чого є його недійсність.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2020р. представник позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності Паницька Н.І. звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради в інтересах ОСОБА_1 із письмовою заявою про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із заявою було подано наступні документи: заяву про зняття з реєстрації місця проживання, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ УМВС в Одеській області 27.09.1995р., та квитанцію про сплату адміністративного збору.

В розділі «Службові відмітки» заяви про зняття з реєстрації місця проживання адміністратором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_2 проставлено особистий підпис та зроблено відмітку «Заяву прийняв, наявність та правильність необхідних документів перевірив».

Однак, у цій же заяві адміністратором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Ліпиліною В.В. зазначено, що у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено 10.11.2020р. Підстава: у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (пошкоджений паспорт громадянина України у особи, яка надала довіреність).

Не погоджуючись із правомірністю зазначеного рішення відповідача про відмову у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зазначені відповідачем недоліки паспорту громадянина України ОСОБА_1 жодним чином не спотворюють його змісту, не позбавляють можливості використання такого документу та є надмірним формалізмом, який, в свою чергу, позбавляє позивача права на реєстрацію свого місця проживання. Щодо посилання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на проставлений Державною податковою адміністрацією у Малиновському районі міста Одеси штамп про присвоєння ідентифікаційного коду (реєстраційного номеру облікової картки платника податків) на 16-му аркуші паспорту громадянина України ОСОБА_1 , то суд першої інстанції визнав їх необґрунтованими, зазначивши, що пунктом 10 Розділу VII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017р. №822, передбачено можливість проставляння даних у паспорті про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV) вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст.7 Закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Статтею 9-1 Закону №1382-IV встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила №207), пунктом 27 яких визначено, що працівник органу реєстрації: перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві; приймає рішення про зняття з реєстрації або про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи; вносить відомості про зняття з реєстрації місця проживання у документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; оформляє і видає довідку про зняття з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 16, дітям, які не досягли 16 років, та громадянам, які мають паспорт громадянина України у формі картки, а також вилучає раніше видану довідку про реєстрацію місця проживання для подальшого знищення; повертає особі або її представнику документ, до якого внесені відомості про зняття з реєстрації місця проживання, довідку про зняття з реєстрації місця проживання, а також документи, які подавалися.

Пунктом 11 Правил №207 передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Як вже зазначалося колегією суддів підставою для відмови ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , адміністратором Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Ліпиліною В.В. зазначено, що у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними (пошкоджений паспорт громадянина України у особи, яка надала довіреність).

Заперечуючи проти позову та в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що пошкодження паспорту громадянина України ОСОБА_1 полягає в тому, що відірваний нижній правий куток п`ятої сторінки та верхній правий куток тринадцятої сторінки паспорта, на шістнадцятій сторінці документа наявний штамп Державної податкової адміністрації Малиновського району міста Одеси про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків та останній аркуш обкладинки паспорта містить надриви, у тому числі перфорованої частини в силу зношеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідні пошкодження не є підставою для висновку, що у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними виходячи з наступного.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України, пунктом 1 якого передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Згідно пункту 6 Положення на першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.

Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.

На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Таким чином, Положенням №2503-ХІІ встановлено заборону на внесення до паспорта записів, які не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України.

При цьому, згідно пункту 10 Розділу VII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017р. №822, будь-яким контролюючим органом на прохання фізичної особи до паспорта у формі книжечки можуть бути внесені (сьома, восьма або дев`ята сторінки) дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру за формою, наведеною в додатку 4 до цього Положення.

З вказаного слідує, що чинним законодавством передбачено можливість внесення будь-яким контролюючим органом до паспорта у формі книжечки даних про реєстраційний номер облікової картки платника податків.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на наявність у паспорті громадянина України ОСОБА_1 штампів/відміток, не передбачених чинним законодавством.

Що ж до проставляння ДПА Малиновського району міста Одеси штампу про присвоєння ОСОБА_1 реєстраційного номеру облікової картки платника податків на шістнадцятій сторінці паспорту, яка призначена для відміток про реєстрацію постійного місця проживання, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення таких відомостей на іншу сторінку паспорту, не призводить до визнання документу недійсним.

Апелянт, також, посилається на те, що паспорт громадянина України ОСОБА_1 мав й інші пошкодження, а саме: відірваний нижній правий куток п`ятої сторінки та верхній правий куток тринадцятої сторінки паспорта, останній аркуш обкладинки паспорта містить надриви, у тому числі перфорованої частини в силу зношеності.

Згідно підпункту 3 пункту 4 Розділу ХI Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорту громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019р., паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі непридатності паспорта для користування згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу IV цього Тимчасового порядку.

В свою чергу, відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу IV Тимчасового порядку №456 обмін паспорта, серед іншого, здійснюється в разі: непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах / печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Колегія суддів, дослідивши наявну в матеріалах справи ксерокопію паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 27.09.1995р. Малиновським РВ УМВС в Одеській області, встановила, що з нього являється за можливе візуально ідентифікувати особу, якій належить даний паспорт, відомості про її установчі дані, встановити ким виданий паспорт, перевірити наявність підпису посадової особи та дату видачі цього паспорту.

Крім того, не вбачається пошкоджень перфорованої серії та номера паспорту, які б заважали встановленню реквізитів цього документу, виправлень, підписок окремих літер у персональних даних/найменуванні органу/штампах/печатках, або інших чинників, які б впливали на цілісність документа.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані відповідачем недоліки паспорту жодним чином не спотворюють його змісту, не позбавляють можливості використання такого документу та є надмірним формалізмом, який позбавляє ОСОБА_1 права на реєстрацію свого місця проживання.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на вимоги розробленої Державною міграційною службою України Стандартної операційної процедури №03.09 «Ознаки непридатності та/або підробки паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, паспорта громадянина України для виїзду за кордон», оскільки вона не є законодавчим актом та має рекомендаційний характер.

Інші доводи апеляційної скарги Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради є не суттєвими, правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції від 05.02.2021р. колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також позивачкою у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про стягнення з відповідачів на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3000 грн. понесених на стадії апеляційного розгляду справи за складання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень ст.134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно ч.6 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення з відповідачів судових витрат ОСОБА_1 надала до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.05.2021 року на суму 3000,00 грн.

При цьому, колегія суддів враховує у ч.5 ст.134 КАС України закріплено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Зокрема, вказаною нормою визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданого відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає неспівмірним наданий адвокатом обсяг послуг (підготовлення відзиву) з їх вартістю (3000 грн.), складністю справи, затраченим ним часом на надання таких послуг. Також, колегія суддів вважає, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, доводи відзиву на апеляційну скаргу є аналогічними доводам позовної заяви, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру. Стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції є сума 500 грн., яка і підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Враховуючи, що дану справу правомірно віднесено судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (, вул. Косовська, 2-Д, м.Одеса, 65074) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 травня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук