Справа № 540/3885/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3885/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства "Південний аграрний союз" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

Фермерське господарство "Південний аграрний союз" (далі-позивач, Господарство, ФГ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі-відповідач, контролюючий орган, ГУ ДПС), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "С" від 25.09.2020р. №003890506 про застосування штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2020 року відповідачем проведена фактична перевірка ФГ за результатами якої складено акт №0361/21/22/РРО/37478478 від 09.09.2020, яким встановлено факт зберігання позивачем пального без наявності ліцензії на право зберігання пального. На підставі вказаного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 25.09.2020р. №003890506 про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом. Протиправність податкового повідомлення-рішення обґрунтовує тим, що по-перше, ГУ ДПС не має повноважень на проведення перевірки суб`єктів господарювання на предмет наявності ліцензій на зберігання пального та відповідно на притягнення таких суб`єктів до відповідальності за відсутності таких ліцензій та по-друге, посадовими особами під час проведення перевірки не перевірялась фактична наявність пального у ємностях, усі висновки про зберігання позивачем пального зроблені на підставі аналізу власних баз даних про рух пального до ФГ.

З огляду на викладене позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою від 18.12.2020р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У період з 11.01.2021р. по 18.02.2021р. головуючий суддя перебував на лікарняному.

Ухвалою від 23.02.2021р. залишено без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що контролюючий орган позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що за наслідками проведеної фактичної перевірки складено акт №0361/21/22/РРО/37478478 від 09.09.2020. Перевіркою встановлено зберігання паливно-мастильних матеріалів, отриманих підприємством згідно акцизних накладних від постачальника ТОВ «Нафтова компанія Термінал» (41867265) на загальну кількість ПММ - 157,211 тон (190,0594 м3). Встановлено наявність на території фактичного місця здійснення діяльності підприємства, ємкостей для ПММ із паливо-роздавальними колонками. ФГ «Південний Аграрний Союз» отримувало ПММ та зберігало його для використання у господарській діяльності у власних ємкостях для зберігання ПММ із ПРК.

Таким чином, встановлено зберігання пального підприємством без наявності відповідної ліцензії - відповідно до баз даних ДПС, суб`єктом господарювання ліцензія на зберігання пального не отримувалась. Зі слів керівника ліцензія на зберігання пального для власного споживання знаходиться в стадії оформлення.

За вказане порушення передбачено застосування фінансової санкції у вигляді штрафу згідно ст. 17 вказаного Закону у розмірі 500 000 гривень.

З огляду на викладене, відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, а позов необґрунтованим.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив зі змісту якого вбачається, що останній не погоджується з позицією контролюючого органу та звертає увагу на те, що під час проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС не було проведено реального зберігання пального, тобто особи, які проводили перевірку, не встановили наявність у ємностях палива, його об`єм, різновид, тощо.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Фермерське господарство "Південний аграрний союз" () зареєстроване 16.06.2011, номер запису 0000987

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 03.09.2020 №675, направлень на проведення фактичної перевірки від 03.09.2020 №1078, №1079 головними державними ревізор-інспекторами проведена фактична перевірка Фермерського господарства "Південний аграрний союз" за адресою: Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Добропілля, вул. Радянська, 35 (ділянка) з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України від 19.12.1995 р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», Закону України від 02.03.205 р. №222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», Постанови НБУ від 29.12.2017 р. №148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні».

Вказана перевірка проведена у присутності керівника ФГ - ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від №0361/21/22/РРО/37478478 від 09.09.2020, в якому зафіксовано порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - зберігання пального без наявності ліцензії.

Не погодившись з вказаним порушенням, позивачем подано заперечення до акту фактичної перевірки, за результатами розгляду яких листом ГУ ДПС від 23.09.2020р. №10382/10/21-22-06-07 контролюючий орган залишив без змін висновки акту щодо порушення вимог чинного законодавства та роз`яснив можливість оскарження в адміністративному або судовому порядку рішення, прийнятого за наслідками перевірки.

На підставі акту фактичної перевірки №0361/21/22/РРО/37478478 від 09.09.2020 контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми "С" від 25.09.2020р. №003890506, відповідно до якого відносно ФГ застосовано штрафні санкції у розмірі 500 000 грн.

Не погодившись з правомірністю такого рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Щодо доводів позивача про відсутність у ГУ ДПС повноважень на проведення перевірки суб`єктів господарювання на предмет наявності ліцензій на зберігання пального та відповідно на притягнення таких суб`єктів до відповідальності за відсутності таких ліцензій, суд зазначає наступне.

Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР серед іншого надано визначення такому поняттю, як ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року 2628-VІІІ внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: частини першу і четверту статті 15 викладено у такій редакції: «Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії».

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Одночасно Законом №2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону №481, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

За змістом статті 15 Закону №481 ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює (встановлює, визначає) Закон України від 2 березня 2015 року № 222-VIII "Про ліцензування видів господарської діяльності".

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону №222-VIII (у редакції з 1 липня 2019 року) ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

За змістом статті 15 Закону № 481/95-ВР ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Відповідним нормативно-правовим актом, який вповноважив Державну податкову службу України на ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом, а також на проведення перевірок щодо наявності ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону є постанова Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, яка затвердила Положення про Державну податкову службу України. (пп. 27, 37 п. 4 цього положення).

Відповідно п.7 наведеного Положення, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

Отже, повноваження щодо ліцензування делеговані в тому числі й територіальним органам ДПС.

Крім того, згідно з положеннями пп.41.1.1 п.41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Відповідно пп.20.1.10 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, серед іншого, здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

До функцій контролюючих органів, згідно пп. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст.19-1 ПК України, зокрема, належить здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Відповідно п.1 Положення "Про Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі", затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 року №643 Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - ГУ ДПС) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - ДПС).

Згідно з приписами пп.33 п.4 наведеного Положення ГУ ДПС відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює контроль за дотриманням встановлених законом строків проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу контролюючі органи мають право проводити, зокрема, фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3. п. 75.1. ст. 75 ПК України).

Узагальнюючи приписи наведених норм закону та підзаконних нормативно-правових актів, суд зазначає, що ГУ ДПС є контролюючим органом, вповноваженим нормами ПК України та спеціального законодавства в сфері ліцензування на ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і на контроль за наявністю у відповідних суб`єктів господарювання таких ліцензій.

З огляду на викладене, доводи позивача про відсутність у ГУ ДПС повноважень є помилковим.

Предметом розгляду даної справи є правомірність податкового повідомлення-рішення від 25.09.2020р. №003890506 про застосування штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн. Вказані штрафні санкції застосовані до позивача у зв`язку із встановленням податковим органом зберігання Господарством пального без наявності відповідної ліцензії.

Щодо виявлених порушень, а саме зберігання пального без наявності ліцензії, суд виходить із наступного.

Згідно абзацу 55 та 56 статті 1 Закону №481 зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23.11.2018 №2628-111 були внесені зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481), а саме: частину 20 статті 15 доповнено словами після слова "виробами" доповнити словами "або пальним", а після слова "ліцензій" - словами "на роздрібну торгівлю". Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону від 23.11.2018 №2628-111 вказана норма набирає чинності з 1 липня 2019 року. Отже, з 1 липня 2019 року запроваджено ліцензування оптової торгівлі пальним або зберігання пального.

Згідно абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону №481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Аналіз наведених норм Закону №481/95-ВР свідчить про те, що зберігання пального може здійснюватися суб`єктом господарювання лише за наявності у нього ліцензії на зберігання пального.

Суб`єкт господарювання, який здійснює зберігання пального без відповідної ліцензії, повинен нести відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону №481/95-ВР.

Судом встановлено, що підставою прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.09.2020р. №003890506 стало зберігання пального ФГ на об`єкту перевірки без ліцензії.

При цьому, зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач заперечує проти встановленого факту зберігання пального на момент проведення перевірки.

Відповідно положень ч.1 ст.9, ч.1 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Аналогічні принципи закріплені практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" вказано, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Тобто, для застосування санкції, передбаченої статтею необхідне надання контролюючим органом беззаперечних доказів зберігання позивачем палива та відсутність в нього відповідної ліцензії.

В даному випадку відсутність ліцензії зберігання не заперечується сторонами, тобто доказуванню підлягає лише факт зберігання палива.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач заперечує факт зберігання пального на момент проведення перевірки та вказує на те, що воно відразу було використане у своїй господарській діяльності - для заправки сільськогосподарської техніки.

У той же час наданих сторонами доказів не можливо встановити факт зберігання позивачем палива, адже матеріали справи не містять жодного прямого доказу, який би підтверджував факт зберігання позивачем палива.

Так, в акті фактичної перевірки зафіксовано, що «фактичною перевіркою досліджено питання зберігання/транспортування/використання паливно-мастильних матеріалів, отриманих підприємством згідно акцизних накладних від постачальника ТОВ «Нафтова компанія Термінал» на загальну кількість ПММ 157,211 тон (1900584 м куб.). Встановлено на території фактичного місця здійснення діяльності підприємства ємностей для ПММ із паливно-розділювальними колонками. Підприємство отримувало ПММ та зберігало його для використання у господарській діяльності у власних ємкостях для зберігання ПММ із ПРК.

Таким чином встановлено зберігання пального підприємством без наявності відповідної ліцензії - відповідно до баз даних ДПС вказаним підприємством ліцензія на зберігання пального не отримувалось…».

В акті обстеження від 04.09.2020 року зазначено, що за юридичною адресою знаходиться житловий будинок. встановлено, що за юридичною адресою суб`єкта господарювання (Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Добропілля, вул. Миру, 35) знаходиться житловий будинок. «Виробничі потужності (склади, техніка, паливо-роздавальні колонки, гаражі тощо) за вказаною адресою відсутні. В наявності ємкість для зберігання ПММ ємкістю 5 м3. Фактично виробничі потужності розташовані за адресою: Херсонська обл., Голопристанський р-н, с. Добропілля, вул. Радянська, 35, фотофіксація об`єктів додається. В наявності виробничі приміщення, склади, гаражі, техніка, ємкості для зберігання пального з паливо-роздавальними колонками. Штат робітників підприємства 12 чоловік.

Фермерське господарство здійснює діяльність в аграрній сфері на території Долматівської ОТГ на площі 399,0165 га.».

Суд звертає увагу, що надані контролюючим органом фотографії не містять ні дати, коли вони були зроблені, ні позначок геолокацій і, що найголовніше, жодна фотографія не містить фіксації наявності палива (або будь-якої іншої рідини) у цистернах.

Отже, ані актом перевірки, ані актом огляду не встановлено наявність у виявлених резервуарах палива або будь-яких інших рідин, кількості та виду цього палива.

Також відповідачем не надано будь-яких інших доказів факту зберігання підприємством палива.

Слід зауважити, що пп.20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачає право контролюючого органу вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки, інвентаризації залишків пального.

Натомість, відповідачем такої вимоги не ставилось, акту інвентаризації залишків пального суду не надано. Відомості щодо обліку пального в підприємства не вимагались, до суду не надані. Інформація щодо залишків пального, згідно бухгалтерського обліку, зокрема за дебетом рахунку 20 "Виробничі запаси" (субрахунок 203 "Паливо") не запитувалась, до суду не надавалась.

Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу зберігання позивачем пального.

Надані суду фотоматеріали підтверджують існування ємностей для зберігання, проте не підтверджують факт їх використання (знаходження у них пального) саме як "зберігання" у розумінні Закону №481/95-ВР.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Частиною 1 статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Згідно вимогам частин першої - четвертої статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 7500,00 грн., отже саме ця сума підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Фермерського господарства "Південний аграрний союз" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "С" від 25.09.2020р. №003890506 про застосування штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, просп. Ушакова,75 ) на користь Фермерського господарства "Південний аграрний союз" (75663, Херсонська область Голопристанський район, с. Добропілля, вул. Миру, 35, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 111030700