Справа № 520/3472/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2021 р. № 520/3472/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасувнаня рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення, оформлене п.п. 1 п. 1 протоколу №1 від 28.01.2021;

- зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби" у відповідності з Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та Порядком видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він проходив строкову військову службу в період з 1983 року по 1985 рік у складі Збройних Сил СРСР та приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в складі обмеженого контингенту Радянських військ в Афганістані у складі військової частини НОМЕР_1 . Позивачем вказано, що в період проходження служби він отримав поранення, контузію та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, в наслідок, чого в подальшому отримав II групу інваліда війни з причин травми, ЗЧМТ та контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення, проте рішенням Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення, з огляду на обставини того, що ОСОБА_1 звільнився з військової частини № НОМЕР_1 , яка входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та не відноситься до військових частин (установ) Міністерства оборони СРСР. Прийняття відповідачем зазначеного рішення свідчить про допущення останнім протиправної бездіяльності, що порушує права позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позивач проходив військову службу в Прикордонних військах КДБ СРСР та звільнився з військової частини НОМЕР_1 . Отже, оскаржуваним у даній справі рішенням відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у встановленні статусу "Ветеран військової служби" та запропоновано звернутися до Східного регіонального управління Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, оскільки позивач має право на отримання зазначеного статусу у Державній прикордонній службі. У зв`язку із чим, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 04.11.1983 по 06.12.1985 у військовій частині № НОМЕР_1 у складі Збройних Сил СРСР, що підтверджується довідкою Київського районного військового комісаріату м. Харкова від 20.05.2014 № 601/1.

Також із вказаної вище довідки від 20.05.2014 вбачається, що у період з 15.05.1984 по 06.12.1985 він приймав участь у бойових діях (виконанні інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 встановлена II група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА №710926.

Зазначені обставини були також встановлені в рамках розгляду справи №640/16052/16-а.

Відповідно до положень частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинтсва України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.08.2019 позивач є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно встановлення йому статусу ветерана військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу № 1 від 28 січня 2021 року засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних зі встановлення статусу ветеранів військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами MO України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби відмовило ОСОБА_1 у встановленні статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення на підставі того, що громадянин ОСОБА_1 звільнився з військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР та не відносилась до військової частини (установи) Міністерства оборони СРСР. Крім того, запропоновано звернутися щодо встановлення статусу ветерана військової служби до Східного регіонального управління Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України: особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Отже, позивач має право на встановлення статусу ветерана військової служби на підставі зазначеної норми, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу, під час її проходження приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 , та є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, контузії та її наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно із положеннями статті 10 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30 серпня 1999 року затверджено Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби".

Відповідно до п. 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30 серпня 1999 року (далі Порядок № 1601), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист".

Згідно із положеннями пункту 3 Порядку № 1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Матеріалами справи встановлено, що позивачем до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надано необхідні документи, зокрема, копію довідки МСЕК серії 12 ААА № 710926 про встановлення ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Крім того, зауваження з боку відповідача щодо ненадання будь-яких документів в рішенні від 28.01.2021 № 1 - відсутні.

Як передбачено положеннями пункту 4 Порядку № 1601 посвідчення та нагрудний знак "Ветеран військової служби" вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони, Адміністрацією Держспецзв`язку за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженоїнаказом Міністерства оборони України № 937 від 31 грудня 2014 рокуна обласні військові комісаріати покладаються, зокрема, керівництво та контроль за роботою районних військових комісаріатів із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, а також здійснення перевірок цієї роботи щодо дотримання ними вимог законодавства; розгляд заяв і скарг з питань соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, що надходять до військового комісаріату, а також прийом громадян, які звернулися з цих питань; організація та проведення роботи з роз`яснення особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей законодавства з питань соціального забезпечення та пільг, установлених для них чинним законодавством, проведення зборів пенсіонерів, консультацій, оформлення наочних посібників, виступи в періодичній пресі тощо.

Відповідно до пункту 11 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою КМУ № 389 від 03.06.2013, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.10.2019 по справі № 1340/4376/18.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 1 постанови КМ України від 17.07.1992 N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Таким чином, вказаною постановою передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України.

Згідно пункту 1 частини 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 № 10224- XI "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" - прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

Отже, на день звільнення позивача із строкової служби прикордонні війська входили до вкладу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до пунктів 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно зі статею 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно пункту 2 постанови КМ України від 02.01.1992 № 3 "Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України" з наступними змінами - Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Тобто, Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині - Державна прикордонна служба України) у 1992 році став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.

Позивач же проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, звільнявся зі служби на підставі наказу МО СРСР.

Також, питання щодо органів, які мають вирішувати питання соціального захисту колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , який проходив строкову військову службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, вже розглядалося судами за позовами ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Судами встановлено, що не Державна прикордонна служба України, а саме Харківський обласний військовий комісаріат та Міністерство оборони України мають вирішувати питання соціального захисту колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 що підтверджується чинними судовими рішеннями: постановами Київського районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 640/16052/16-а, постановою Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/1313/16.

Відповідно до положень частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинтсва України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин послання відповідача на те, що питання щодо надання позивачу статусу ветерана військової служби має вирішуватись не ним, а Східним регіональним управлінням Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України - є неправомірним.

Таким чином, суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень, який наділений правом надавати статус ветерана військової служби та видавати посвідчення та нагрудний знак "Ветеран військової служби" є військовий комісаріат.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу увстановленні статусу ветерана військової служби та у видачі відповідного посвідчення, у зв`язку із чим рішення Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлене п.п. 1 п. 1 протоколу №1 від 28.01.2021 підлягає скасуванню.

Поряд із тим, щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби" у відповідності з Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та Порядком видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601, суд зазначає насупне.

З системного аналізу положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та статті 8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому статтею 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, суд зауважує, що приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має прав перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов`язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб`єкта.

Отже, суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції.

Між тим, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинтсва України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 124 Конституції України, частина друга статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Суд є конституційно визначеним державним інститутом, який правомочний захищати права і свободи людини і громадянина, завданням якого є здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (стаття 55, розділ VIII Конституції України, стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

"Ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу ветерана військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби".

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Коцарська, буд. 56, м. Харків, 61052, код 08166355) про визнання протиправним та скасувнаня рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу ветерана військової служби та видачі відповідного посвідчення, оформлене п.п. 1 п. 1 протоколу №1 від 28.01.2021.

Зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Коцарська, буд. 56, м. Харків, 61052, код 08166355) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) про надання статусу ветерана військової служби з видачею посвідчення і врученням нагрудного знака "Ветеран військової служби".

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Горшкова