Справа № 420/1252/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1252/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Слободянюка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (місцезнаходження:67840, Одеська обл., Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Жовтнева, 2А; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівська Птахофабрика" (місцезнаходження: 67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, село Молодіжне; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2020 року №1765-VII та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівська Птахофабрика" в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 26.08.2020 року №1765-VII;

зобов`язати Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства з земель комунальної власності (за межами населених пунктів);

зобов`язати Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства з земель комунальної власності (за межами населених пунктів);

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1681, 60 грн.

Ухвалою від 02.02.2021 року Одеським окружним адміністративним судом дану позовну заяву залишено без руху.

04.03.2021 року позивачем до канцелярії суду подано уточнений позов та квитанцію про сплату судового збору, чим було усунуто зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 09.03.2021 року Одеським окружним адміністративним судом провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є громадянами України, які, бажаючи отримати безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, подали клопотання до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року у справі №420/7165/19 визнано протиправним та скасовано рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 1491-VII від 31.10.2019 року про відмову у наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розроблення проектів землеустрою та зобов`язано Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області повторно розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га (кожному) для ведення особистого селянського господарства з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні дозволу з підстав передбачених ч. 7 ст.118 ЗК України, з урахуванням висновків суду. Відтак, рішенням Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №1765-VII від 26.08.2020 року позивачам було повторно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивачі з даним рішенням не згодні, вважають його протиправним та таким, що порушують норми чинного законодавства та просять його скасувати.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження по справі 23.03.2021 року (а.с.36). Однак, станом на дату винесення рішення по справі, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Згідно з відомостями з офіційного веб-сайту Укрпошти, третя особа 30.04.2021 року отримала ухвалу від 12.04.2021 року (а.с. 73-74).

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Одеському окружному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з позовної заяви, 21 жовтня 2019 року позивачі подали клопотання до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів).

22 жовтня 2019 року представник позивачів звернувся з інформаційним запитом на отримання публічної інформації до Головного управління Держгеокадастру в Овідіопольському районі, щодо отримання інформації про земельну ділянку, а також до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області щодо отримання інформації, зокрема щодо форми власності, цільового призначення, перебування даної земельної ділянки у користуванні,

28 жовтня 2019 року листом «Про надання інформації на інформаційний запит» №33/386-19 Міськрайонне управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо зазначеної на доданому до запиту графічному матеріалі, повідомило наступне: ділянка належить до комунальної власності; цільове призначення - землі не надані у власність або користування у межах населеного пункту; розпорядником земель у межах населеного пункту с. Молодіжне є Молодіжненська сільська рада; відомості щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність або користування будь-якій фізичній або юридичній особі у Міськрайонному управлінні відсутні. Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області листом №876 від 28 жовтня 2019 року зазначила, що земельна ділянка, яка позначена на ортофотоплані з публічної кадастрової карти України, відноситься до земель державної власності та перебуває у постійному користуванні колишнього СТОВ «Одеська птахофабрика» (наразі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» (67840, Одеська обл., Овідіопольський район, село Молодіжне, ) (а.с.39).

31 жовтня 2019 року рішенням №1491-VII Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району відмовила у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району на підставі перебування земельної ділянки у постійному користуванні іншої особи.

Дане рішення позивачі оскаржили у судовому порядку до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року у справі №420/7165/19 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (67840, Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Жовтнева 2а, ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівська птахофабрика» (67840, Одеська обл., Овідіопольський район, село Молодіжне, ), про визнання протиправним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району №1491-VІІ від 31.10.2019 року, про відмову у наданні ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району; зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району повторно розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від 21.10.2019 року, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,0 га (кожному) для ведення особистого селянського господарства з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні дозволу з підстав передбачених ч. 7 ст.118 ЗК України та з урахуванням висновків суду - задовольнено в повному обсязі.

Рішенням №1765-VII від 26.08.2020 року Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району на пленарному засіданні LXIV сесії, повторно розглянувши клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кожному) для особистого селянського господарства на території Молодіжненської сільської ради», відмовила у надані такого дозволу на підставі п.7 ст.118 Земельного кодексу України, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів: ст.50 Закону України «Про землеустрій» та п.6 ст.118 Земельного кодексу України, в зв`язку з відсутністю погодження чи згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки (а.с. 24-25).

Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі - Земельний кодекс України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «в» ч.3 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У силу пункту «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

З системного аналізу норм земельного законодавства суд дійшов висновку, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган у контексті норм ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (ч.4 ст. 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011 року).

Таким чином, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалося судом, рішенням №1765-VII від 26.08.2020 року, Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району вирішила відмовити позивачам у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району (у межах населеного пункту), згідно доданого ортофотоплану з публічної кадастрової карти України (з мережі Інтернет), на якій «умовно» позначенні земельні ділянки. Підстава - відсутність погодження чи згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки.

Судом встановлено, що жодна з підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, визначена ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України, у рішенні №1765-VII від 26.08.2020 Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району - не зазначена.

Натомість, у тексті рішення вказано, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є відсутність погодження чи згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки, при цьому не зазначалося назви чи імені такої особи чи будь-яких ідентифікаційних даних.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними у порядку, визначеному законом.

Аналіз наведеної норми та норми ч.7 ст.118 Земельного кодексу України дозволяє дійти висновку, що перебування земельної ділянки у власності чи користуванні іншої особи може бути підставою для відмови у наданні земельної ділянки у власність та не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, адже надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є лише першою стадією земельно-правової процедури отримання земельної ділянки у власність.

У практиці застосування норм ст. 118 Земельного кодексу України (постанови від 10 грудня 2013 року у справі № 21-358а13, від 07 червня 2016 року у справі №820/3507/15, від 27 березня 2018 року у справі №463/3375/15-а та від 05 березня 2019 року у справі № 806/602/18) Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що право на розроблення проекту землеустрою мають усі учасники земельних відносин, та що на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою питання передачі земельної ділянки у власність не вирішується, а відтак відмова державного органу або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, є неправомірною.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає, що відповідач фактично вдруге відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, що раніше визнані судом протиправними (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року у справі №420/7165/19).

При цьому повторну відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, що раніше визнані судом протиправними, суд розцінює як відсутність інших підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, вичерпний перелік яких передбачено ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Молодіжненської сільскої ради Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2, 00 га (кожному), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Також в низці рішень Верховний Суд відзначив, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що у даному випадку повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч.6 ст. 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними (такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №825/602/17, від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18).

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч.4 ст. 159 КАС України).

При вирішенні даної справи суд враховує, що копію ухвали від 09.03.2021р. відповідачу вручено 23.03.2021р., однак останнім у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надано, жодних доводів в обґрунтування правової позиції не наведено, доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення не надано.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 26.08.2020 року №1765-VII року та зобов`язання Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовно площею 2,00 га (кожному).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (місцезнаходження:67840, Одеська обл., Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Жовтнева, 2А; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю "Іллічівська Птахофабрика" (місцезнаходження: 67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, село Молодіжне; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2020 року №1765-VII та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 26.08.2020 року №1765-VII.

Зобов`язати Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства з земель комунальної власності (за межами населених пунктів).

Зобов`язати Молодіжненську сільську раду Овідіопольського району Одеської області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області для ведення особистого селянського господарства з земель комунальної власності (за межами населених пунктів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1681, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 11.05.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина