Справа № 420/3924/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/3924/20
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

17:50, м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

08.10.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

За участю: секретаря Іщенка В.О.

представника апелянта Гузенка А.М.

представника позивача Нікітіної Г.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №216 від 08.04.2020 року, яким до інспектора взводу № 1 батальйону № 2 роти № 1 полку УПП в Одеській області ДПП підполковника поліції Сандрачука Андрія Анатолійовича застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 275 о/с від 15.04.2020 року, яким ДПП підполковника поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції;

поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 батальйону № 2 роти № 1 полку УПП в Одеській області ДПП;

стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу з 16.04.2020 року.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, етики та присяги поліцейського, а саме вчинення дій, що підривають авторитет органу поліції, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. У тому числі, під час службового розслідування досліджувались обставини проходження служби, з приводу яких позивачу не ставились запитання та не відбирались пояснення. Позивач зазначає, що звільнення зі служби з органів поліції є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, а відтак такий вид стягнення має бути підтверджений беззаперечними доказами вчинення порушень поліцейським. Позивач наголошує на тому, що службову дисципліну не порушував, а на службі характеризується позитивно. Наведені обставини у сукупності свідчать про невідповідність оспорюваних рішень критерію обґрунтованості і правомірності, що є безумовною підставою для їх скасування, поновлення позивача на посаді в органі поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №216 від 08.04.2020 року в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції інспектора взводу №1 батальйону № 2 роти № 1 полку УПП в Одеській області ДПП підполковника поліції Сандрачука Андрія Анатолійовича.

Визнав протиправним та скасував наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 275 о/с від 15.04.2020 року про звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 .

Поновив підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 батальйону № 2 роти № 1 полку УПП в Одеській області ДПП.

Стягнув з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2020 року по 30 вересня 2020 року (по день ухвалення рішення) у розмірі 61 086,74 грн., з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що висновки службового розслідування про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини другої статті 8, частини третьої статті 11, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 44 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 9, 11, 13 частини третьої статті 1, частини четвертої, п`ятої, шостої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзацу третього пункту 3 розділу III, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року № 893, абзаців першого, другого, п`ятого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, абзацу четвертого пункту 3 розділу III Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС від 03 серпня 2017 року № 676, підпункту 1 пункту 1 розділу ХII Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 16 лютого 2018 року № 111, підпунктів 1, 10, 11 пункту 3.1 розділу III Посадової інструкції інспектора патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 13.11.2018 №5112, Присяги працівника поліції, а також вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

З огляду на те, що відповідачем не доведено досліджувані правопорушення та їх вчинення безпосередньо позивачем, суд першої інстанції визначив, що оспорювані накази не можуть відповідати критерію обґрунтованості та правомірності, що є безумовною підставою для їх скасування, поновлення позивача на попередній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції Національної поліції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що досліджена під час службового розслідування інформація з листування у месенджері «Telegram» свідчила про здійснення позивачем переписки з іншими учасниками групи на теми, зміст яких суттєво підриває авторитет та довіру до органів Національної поліції з боку суспільства та дискредитує звання поліцейського. Вказана інформація одержана в належний і допустимий спосіб, є відповідним доказом та мала бути врахована під час службового розслідування. Перебуваючи в таких групах, де листування має корупційний, неетичний характер, позивачем не виконано покладений на нього обов`язок попри приватні інтереси, утриматись від виконання рішень чи доручень керівництва, якщо вони суперечать закону, самостійно оцінити правомірність наданих керівництвом рішень чи доручень та можливу шкоду, що буде завдана внаслідок їх виконання, негайно повідомити про такі обставини керівника органу, в якому він працює. Наведені обставини, а також те, що під час службового розслідування підтверджено не виконання покладеного на позивача обов`язку щодо внесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання, реагування на всі повідомлення, інформація про які надходила за скороченим номером « 102» та прибування на місце події для вжиття відповідних заходів реагування, свідчить про обґрунтованість дисциплінарного стягнення, правомірність наказів відповідача, відсутність підстав для їх скасування та задоволення адміністративного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, з 04.07.2017 року ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

11.01.2020 року від т.в.о. начальника управління моніторингу та аналітичного забезпечення надійшла т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції доповідна записка про виявлення інформації в мережі Інтернет щодо можливого порушення службової дисципліни працівниками УПП в Одеській області ДПП.

У службовій записці повідомлено, що під час моніторингу мережі Інтернет виявлено публікацію за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій вказано про вчинення неправомірних дій окремими працівниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що мають ознаки дисциплінарного проступку. У зв`язку із чим, поставлено питання про призначення службового розслідування за вказаним фактом на підставі абзацу 2 частини 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС № 893 від 07.11.2018 року, статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Наказом т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції від 11.01.2020 року №41, з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що виразилось в можливому неналежному виконанні службових обов`язків, про що стало відомо під час моніторингу мережі Інтернет, відповідно до абзацу 2 пункту першого та пункту четвертого розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року №893, пунктів другого та третього розділу І, пункту першого розділу II Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року № 893, частин першої-четвертої статті 14, частин першої та другої статті 15, статті 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року №2337-VIII, призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

Пунктом 3 вказаного наказу, у тому числі, підполковника поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування.

Не погоджуючись із відстороненням від виконання службових обов`язків, позивач оскаржив таке рішення в адміністративному порядку. Відповідна скарга була розглянута, але залишена без задоволення.

10.10.2020 року начальником Департаменту патрульної поліції затверджено Висновок службового розслідування, проведеного за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що виразилось у неналежному виконанні службових обов`язків, про що стало відомо під час моніторингу мережі Інтернет.

Під час службового розслідування встановлено, що за моніторингом мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1

виявлено критичну публікацію щодо порушення службової дисципліни окремими співробітниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що викликало суспільний резонанс. Вказана публікація містила фотозображення переписки в групі, створеної в меседжері «Telegram», під назвою «Косса», учасниками якої були 12 осіб.

Під час опрацювання вказаної інформації, членами дисциплінарної комісії встановлено учасника зазначеної групи, яким виявився старший інспектор з особливих доручень відділу організації безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , якого того ж дня викликано для перевірки викладеної в мережі Інтернет інформації для її підтвердження або спростування.

ОСОБА_3 надано доступ до свого облікового запису в меседжері «Telegram» для спростування указаної інформації, проте, ознайомившись зі змістом окремих повідомлень ОСОБА_3 , членами дисциплінарної комісії отримано відомості, які підтверджують вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_3 та іншими працівниками УПП в Одеській області ДПП, які входили до групи осіб, задіяних на регулюванні дорожнього руху.

Комісією досліджено наступні зображення переписок з меседжера «Telegram» з облікового запису ОСОБА_3 , зокрема, щодо обставин, що стосуються позивача:

Фотозображення №№11,13, на яких містяться повідомлення ОСОБА_3 від 27.05.2019 року в групі під назвою «Гаи», в якому ОСОБА_3 надіслав фотографію з кількома купюрами номіналом 100 доларів США кожна та запитав «Хто дав цю сотку?». ОСОБА_1 повідомив, що не він, на що ОСОБА_3 відповів, що він знає, що це був не ОСОБА_1 . Комісія вважає, що вказані факти можуть свідчити про корупційну діяльність серед групи осіб начебто задіяних на регулювання дорожнього руху, що є грубим порушенням службової дисципліни;

Фотозображення №29 містить переписку ОСОБА_3 від 13.05.2019 року з ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_3 повідомляє, що йому відомо, що ОСОБА_4 отримує неправомірну винагороду від водіїв транспортних засобів, проте не звертає на це уваги. Також, ОСОБА_3 повідомляє, що екіпаж ОСОБА_5 не може забрати посвідчення на право керування транспортними засобами у звичайного водія. ОСОБА_4 в свою чергу повідомляє, що ОСОБА_6 (як встановлено згідно розстановок сил та засобів, мається на увазі ОСОБА_1 ) водії не надають документи та додатково повідомляє ситуацію, в якій ОСОБА_1 не вжив заходів щодо зупинки та притягнення до відповідальності невстановленого водія автомобіля марки Лексус, з явними ознаками підробки номерів кузова;

Фотозображення №30 містить продовження переписки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з повідомленнями від 28.05.2020 року, в яких ОСОБА_3 повідомляє, що ОСОБА_1 вважає себе дуже розумним, хоча не може скласти жодного адміністративного матеріалу;

Фотозображення №86 містить інформацію з групи під назвою «Гаи», де 17.03.2019 року ОСОБА_3 повідомив учасників групи «Тести всі пройшли. На наступний місяць по 200». Комісія дійшла висновку, що під тестами розуміється щомісячне тестування на освітньому порталі Національної поліції, та те, що ОСОБА_3 отримувались кошти від особового складу за успішне складання указаних тестів. Комісія зазначає, що на вказаному фотозображенні, також, присутні коментарі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1

Фотозображення №97 містить інформацію з групи під назвою «Косса», зокрема, ОСОБА_3 30.07.2019 року зазначає розстановку сил та засобів та додає, що треба ще протриматись до понеділка, а з понеділка все буде «клас».

Комісія вважає, що група «Косса» створена після певної паузи у зв`язку із перебування у липні в УПП в Одеській області ДПП комісії з департаменту патрульної поліції, проте, після завершення перевірки, ОСОБА_3 створено другу групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Під час службового розслідування ОСОБА_1 . Комісією ставились питання з приводу несення служби у групі регулювальників, у тому числі, щодо періоду перебування у цій групі, об`єму обов`язків та графіку несення служби, переліку осіб у вказаній групі, старшого групи регулювальників; поставлених завдань під час регулювання дорожнього руху, порядку оформлення результатів роботи за зміну в складі екіпажу регулювальників; щодо створення окремих груп в меседжері «Telegram» для інформування поліцейських із числі регулювальників, а також учасників таких груп; запитано коментарі з приводу зображень в меседжері.

Стосовно вказаних питань позивач зазначив, що з травня до липень 2019 року входив до групи регулювальників, в липні пішов на лікарняний та більше до групи не повертався. Позивач також зазначив, що старшим групи регулювальників був ОСОБА_3 , інших членів перелічити не може, бо не пам`ятає. Обов`язки та завдання у групі стосувались регулювання дорожнього руху, результати роботи оформлялись рапортами та здавались старшому групи. Позивач зазначив, що не пам`ятає своє перебування в меседжері «Тelegram» у групах «Гаи» та « ОСОБА_12 » і як роз`яснити написи у цих групах не знає і йому не відомо про обставини у змісті меседжері. Додатково позивач зазначив, що під час службової діяльності протиправних дій не вчиняв і йому не відомо про відповідні порушення інших осіб.

Також, під час службового розслідування дисциплінарною комісією досліджено відомості з Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» щодо опрацювання викликів на скорочений номер екстреного виклику поліції « 102» працівниками щодо яких проводиться службове розслідування.

За результатами перевірки щодо відпрацювання викликів на спецлінію « 102» за 03.11.2019 року, 08.11.2019 року, 11.11.2019 року, 12.11.2019 року, 16.11.2019 року, 25.11.2019 року, 26.12.2019 року, 30.12.2019 року встановлено систематичне порушення вимог абзацу 4 пункту 3 розділу ІІІ Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2017 року № 676, шляхом не внесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання.

Комісією визначено, що ОСОБА_1 свідомо здійснювалося ігнорування та бездіяльність у дотриманні вимог підпунктів 1, 8 пункту 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 16.02.2018 року №111, під час заповнення електронних рапортів за результатами опрацювання завдань.

Також, встановлено факт порушення вимог підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 16.02.2018 року №111, що виразилось у не реагуванні на всі повідомлення, інформація про які надходила за скороченим номером екстреного виклику « 102» та не прибуття на місце події для вжиття відповідних заходів реагування.

За висновком Комісії, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог частини другої статті 8, частини третьої статті 11, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 44 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 9, 11, 13 частини третьої статті 1, частини четвертої, п`ятої, шостої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзацу третього пункту 3 розділу III, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07 листопада 2018 року №893, абзаців першого, другого, п`ятого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, абзацу четвертого пункту 3 розділу III Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС від 03 серпня 2017 року №676, підпункту 1 пункту 1 розділу ХII Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 16 лютого 2018 року №111, підпунктів 1, 10, 11 пункту 3.1 розділу III Посадової інструкції інспектора патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 13.11.2018 №5112, Присяги працівника поліції, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП підполковника поліції ОСОБА_1 підлягає застосуванню дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом від 08.04.2020 року №216 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.04.2020 року №275 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 15 квітня 2020 року.

Не погоджуючись із висновками службового розслідування, звільненням зі служби в поліції, посилаючись на їх неправомірність, необґрунтованість та недоведеність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Частиною 3 ст. 11 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII визначено, що рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Основні обов`язки поліцейського закріплені у ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIIІ, згідно яких поліцейський зобов`язаний, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 70 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою.

За особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частина 3 вказаної статті Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Згідно із ч.ч. 1, 4, 5, 6 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

У разі якщо поліцейський, який виконує наказ безпосереднього керівника, отримав від прямого керівника новий наказ, що стає перешкодою для виконання попереднього, він зобов`язаний негайно доповісти про це керівникові, який віддав (видав) такий наказ, і після отримання його згоди припинити виконання попереднього наказу. Керівник, який віддав (видав) новий наказ, повідомляє про це керівнику, який віддав (видав) попередній наказ.

Поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

Наказ вищих органів, керівників, посадових та службових осіб не може бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За правилами ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно із ч.ч. 9, 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право, у тому числі: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

За правилами ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 7, 8 ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) є тимчасовим заходом на час проведення службового розслідування та може бути застосовано до поліцейського у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) оформляється письмовим наказом керівника, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та не може перевищувати строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду.

На період відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак, табельна вогнепальна зброя та спеціальні засоби.

Під час відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) поліцейський зобов`язаний перебувати на робочому місці, визначеному керівником, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та сприяти проведенню службового розслідування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

За правилами ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;

4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;

5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Вказані положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України кореспондуються із приписами наказу МВС України «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» від 07.11.2018 року №893, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807.

Слід зазначити, що відповідно до абз.абз. 1, 2, 5 п. 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України.

Аналіз наведених норм показав, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставин, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, в контексті спірних правовідносин в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки. Поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни та має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Також, відповідно до абз. 4 п. 3 Розділу ІІІ Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2017 року №676, бази даних поліції, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції, містять відомості, зокрема, стосовно звітування нарядів поліції за результатами реагування на повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, виявлення додаткових обставин на місці пригоди.

За правилами п.п. 1 п. 1 Розділу ІІ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2018 року №111 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), органи (підрозділи) поліції та їх посадові особи під час реагування на правопорушення або події повинні здійснювати реагування на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які отримана в будь-який спосіб, направлення на місця подій сил і засобів поліції, необхідних для захисту прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяння їх реалізації.

Згідно із п.п. 1, 8 п. 1, п. 4, п. 5 Розділу ІХ Інструкції від 16.02.2018 року №111 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) працівникам, що перебувають у складі наряду патрульної поліції, ГРПП у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на правопорушення або подію, необхідно: за наявності планшетного пристрою проставити в системі ІПНП відповідні відмітки про прийняття виклику, прибуття на місце події, закінчення виконання завдання, обставини правопорушення та результати реагування; якщо заяви та повідомлення про правопорушення або події не потребують додаткової перевірки, за наявності планшетного пристрою поліцейський повинен унести до системи ІПНП відомості про обставини події, ужиті заходи та зазначити, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися.

Старший наряду поліції, який першим з`явився на місці події, зобов`язаний негайно поінформувати диспетчера (оперативного чергового) про прибуття та візуальне обстеження місця події, а в міру з`ясування обставин додатково надавати інформацію про заходи, які здійснено для охорони місця події, стан здоров`я заявника (потерпілого) та/або інших людей, пошкодження об`єктів, майна всіх форм власності, заходи, що здійснені для встановлення та затримання осіб, які вчинили правопорушення, кількість інших нарядів поліції, які прибули на виклик, та іншу інформацію, яка, на думку поліцейського, є важливою для припинення/розкриття правопорушення.

За відсутності (несправності) у наряду поліції планшетного пристрою, нестійкого рухомого (мобільного) зв`язку всі відмітки в системі ІПНП про "призначення", "прийняття", "прибуття" та "виконання" завдання, іншу необхідну інформацію за результатами реагування на правопорушення або події вносить диспетчер (оперативний черговий).

Відповідно до п. 1 Розділу ХІІ ІХ Інструкції від 16.02.2018 року №111 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) якщо заява чи повідомлення про адміністративне правопорушення або подію не потребує додаткової перевірки поліцейський за допомогою планшетного пристрою доповнює первинну інформацію в системі ІПНП відомостями про обставини події, ужиті заходи та зазначає, що звернення розглянуто на місці або відомості про подію не підтвердилися.

Згідно із п.п. 7, 8 Розділу ХІІІ ІХ Інструкції від 16.02.2018 року №111 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) старший наряду поліції відповідає за збереження планшетного пристрою (за наявності) та роботу з ним під час чергування.

Під час несення служби забороняється вимикати планшетний пристрій та змінювати будь-які налаштування. У разі виявлення збоїв у роботі планшетного пристрою старший наряду за можливості може використати інший вид зв`язку та інше кінцеве обладнання для інформування диспетчера та оперативного чергового. Налаштування планшетних пристроїв, підтримання їх програмного функціонування в робочому стані покладається на працівників управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП.

Вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції вірно враховано, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції відбулось на підставі висновків Комісії про порушення позивачем положень Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, Посадової інструкції інспектора патрульної поліції, Присяги працівника поліції, що зводяться до можливого виконанням поліцейським незаконних доручень керівника, а також до не повідомлення ним про такі обставини керівнику органу.

Фактичною підставою для організації службового розслідування слугувала службова інформація про виявлення в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 критичної

публікації щодо порушення службової дисципліни окремими співробітниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що викликало суспільний резонанс. Вказана публікація містила фотозображення переписки в групі, створеної в меседжері «Telegram», під назвою «Косса», учасниками якої були 12 осіб, у тому числі позивач.

Дослідження Комісією відомостей з Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» щодо опрацювання викликів на скорочений номер екстреного виклику поліції « 102» працівниками, щодо яких проводиться службове розслідування, мало супутній характер, не було підставою для проведення службового розслідування та зводиться до висновків про не виконання покладених на поліцейського службових обов`язків, у тому числі, пов`язаних із внесенням відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання та реагуванням на всі повідомлення, інформація про які надходила за скороченим номером екстреного виклику « 102», не прибуття на місце події для вжиття відповідних заходів реагування.

Сукупність встановлених обставин дала Комісії підстави для висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який підриває авторитет поліції та є не сумісним із проходженням служби в органі поліції.

Висновки відповідача щодо порушення позивачем вказаних вимог законів та нормативних актів ґрунтуються на дослідженні фотозображень з месенджера «Telegram», а саме облікового запису ОСОБА_3 у групах «Гаи» та «Косса».

Судом першої інстанції вірно враховано, що висновок службового розслідування, що стосується оспорюваної частини, не містить посилань на конкретні обставини вчинення саме позивачем порушень службової дисципліни, достеменних фактів та прикладів вчинення ним дій, що підривають авторитет та довіру до органів Національної поліції та дискредитують звання поліцейського.

Встановлені під час службового розслідування обставини носять загальний характер та суб`єктивну оцінку Комісії одержаної інформації без посилання на конкретні факти та докази вчинення позивачем правопорушень або утримання від виконання певних обов`язків.

Заслуговує на увагу зазначення позивачем під час службового розслідування про не перебування у перелічених групах в меседжері «Telegram», зазначення про дотриманням ним усіх правил та норм, пов`язаних із проходженням служби в поліції, а отже в силу положень ч. 2 ст. 78 КАС України відповідач має довести правомірність свого рішення.

Колегія суддів враховує, що інформація з меседжеру «Telegram», яка була використана під час службового розслідування, оформлена виключно роздрукованими «скрін-шотами» з мобільного телефону ОСОБА_3 , після чого повернутого власнику.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Виходячи зі спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку про не підтвердження відповідачем вчинення позивачем досліджуваного дисциплінарного проступку належними доказами, як це передбачено ст. 99 КАС України.

У тому числі, не підтвердження належними доказами факту створення ОСОБА_3 в меседжері «Telegram» груп «Гаи» та « ОСОБА_12 » встановлено у судовому рішенні, яке набрало законної сили по справі №420/3470/20.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що під час чергування 03.11.2019 року, 08.11.2019 року, 11.11.2019 року, 12.11.2019 року, 16.11.2019 року, 25.11.2019 року, 26.12.2019 року, 30.12.2019 року ОСОБА_13 був визначений старшим наряду поліції, а під час розгляду справи представник відповідача зазначив, що старший наряду поліції взагалі не визначався.

Вказані обставини свідчать про необґрунтованість висновків Комісії про систематичне порушення позивачем вимог абзацу 4 пункту 3 розділу ІІІ Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2017 року №676, шляхом не внесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання, ігнорування та бездіяльність у дотриманні вимог підпунктів 1, 8 пункту 1 розділу ІХ Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 16 лютого 2018 року №111, під час заповнення електронних рапортів за результатами опрацювання завдань.

Щодо доводів відповідача з приводу не реагування позивача на всі повідомлення, інформація про які надходила за скороченим номером екстреного виклику « 102» та не прибуття на місце події для вжиття відповідних заходів реагування, судом першої інстанції вірно зазначено, що у висновку службового розслідування містяться відомості щодо відпрацювання екіпажем поліції, до складу якого входив ОСОБА_1 , викликів, які надходять за скороченим номером екстреного виклику « 102», деякі з повідомлень були відпрацьовані в телефонному режимі, проте, це не свідчить про не реагування на виклики.

Щодо повідомлення від 26.12.2019 року «Конфлікт», з приводу якого в ході перевірки щодо прибуття наряду на місце події 17.01.2020 року об 11 год. 45 хв. перевіряючими здійснено телефонний дзвінок заявниці, яка повідомила, що за її викликом наряд патрульної поліції на місце події не прибував, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач не підтвердив ці обставини відповідними доказами (телефонограма, письмові свідчення заявниці).

Не підтвердженими відповідними доказами залишаються і висновки Комісії про порушення ОСОБА_1 статті 44 ЗУ «Про запобігання корупції», в результаті чого позивач не утримався від виконання незаконних доручень ОСОБА_3 , не оцінив їх правомірність та можливу шкоду, заподіяну внаслідок їх виконання.

Під час службового розслідування з цього приводу позивачу було поставлено питання щодо вказівки ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заступити 22.07.2019 року на стаціонарний пост на «Центроліт», на яке позивач відповів, що 22.07.2019 року він перебував на лікарняному, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою від 22.07.2019 року, яка підтверджує факт перебування у період з 10.07.2019 року по 22.07.2019 року ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського від 22.07.2019 року, яка підтверджує, що з 23.07.2019 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні.

У тому числі, слід враховувати, що під час службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не досліджувалась характеристика позивача як працівника поліції, Дисциплінарною комісією не наводяться конкретні приклади та не обґрунтовуються несумісні із проходженням служби етичні та службово-дисциплінарні норми поведінки поліцейського. Не конкретизованими також залишились і обставини, які б могли пом`якшити відповідальність або відсутність таких.

З огляду на те, що звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, мотивів, окрім факту надходження до органу інформації про дискредитацію працівниками поліції звання поліцейського і яка не підтверджена належними доказами, у тому числі, під час службового розслідування досліджено обставини, які не були підставою для його організації, виявленні правопорушення є недоведеними на підставі належних доказів, при обранні виду стягнення залишається поза увагою неможливість застосування попереднього стягнення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прийняті відповідачем рішення не можуть відповідати засадам повноти та об`єктивності дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку та обґрунтованості, доведеності наявності підстав для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз наведених норм показав, що встановлення в судовому порядку неправомірності звільнення працівника є підставою для його поновлення саме на попередній посаді, а втрата працівником заробітку з підстав незаконного звільнення підлягає відновленню за цей час виплатою середнього заробітку.

Оскільки звільнення позивача зі служби відбулось за відсутності правових підстав, судом першої інстанції правильно встановлено наявність правових обставин для його поновлення на попередній посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції повною мірою з`ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вказані положення кореспондуються із приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI, згідно яких гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідно до п.п. 2, 5, 6, 9 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 19 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Апеляційний суд враховує, що під час розгляду справи відповідачем не ставилось питання про зменшення розміру витрат, не подано пояснень чи обґрунтувань щодо неспівмірності витрат.

Таким чином, у такому випадку суд позбавлений можливості зменшити розмір наданих послуг, узгоджених між сторонами відповідного договору, але має перевіряти витрати на правничу допомогу, понесені сторонами, на відповідність витрат критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

При встановленні розміру гонорару врахуванню підлягають пов`язаність наданих послуг із представництвом, складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар підлягає узгодженню в договорі про надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом, у тому числі підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склались між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

З огляду на зміст договору від 18.01.2020 року про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Нікітіною Г.Е. та Сандрачуком А.А., акту про надання юридичних послуг від 16.03.2021 року №3/21 та квитанції до прибуткового касового ордеру №03/21, під час апеляційного провадження адвокатом надано позивачу юридичну консультацію, на яку витрачено 2 год. та яка оцінена на суму 2 500 грн.; складено відзив на апеляційну скаргу, на що витрачено 4 год. та цю послугу оцінено на суму 5 000 грн.; узгоджено надання послуг у вигляді представництва інтересів в суді у кількості 2 год., вартість цієї послуги оцінено на суму 2 500 грн.

Перевіривши вказані матеріали, апеляційний суд встановив, що ці послуги є дійсними та пов`язані із судовим розглядом.

Водночас, виходячи із кількості витраченого часу адвоката на представництво в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що обґрунтованими витрати позивача на таку послугу, складають у сумі 625 грн.

Таким чином, відшкодуванню позивачу за рахунок суб`єкта владних повноважень підлягають витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, у загальній сумі 8 125 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () судові витрати, понесені у зв`язку із правничою допомогою, у сумі 8 125 (вісім тисяч сто двадцять п`ять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 11.05.2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло