Справа № 160/4007/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2021 року Справа № 160/4007/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «б» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення», з 08 липня 2019р. та виплатити заборгованість, що утворилася з 08 липня 2019 року, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «б» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи з 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р, з 26.05.1987р. по 18.07.1988р., з 14.04.2017р. по 29.12.2019р. та навчання в СПТУ №34 з 01.09.1980р. по 25.07.1981р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Листом від 26.02.2021 року відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача та зазначає, що нею були надані всі необхідні документи для призначення пенсії. Позивач зазначає, що своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. З урахуванням викладеного, просить визнати протиправною відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди роботи та призначити пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року на адресу суду від відповідача 16.04.2021 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідачем позов не визнано та зазначено, що ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що 56 років їй виповнилось 07.07.2019 року і на той час вона мала 8 років 10 місяців 10 днів пільгового стажу, але в ці роки позивач рахує і стаж майбутнього, після 07.07.2019 року, тобто з 08.07.2019 року по 25.01.2021 року. В трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме не зазначено про роботу позивача в шкідливих умовах повний робочий день. ОСОБА_1 за набутою професією день зарахування з 01.02.1983 року, тому зарахувати період навчання, також ,не має законних підстав.
26.04.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказано, що її професія та посади, на яких вона працювала, віднесені до Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове забезпечення, затверджена постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1986 року та Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року, що містять професію машиніста крану металургійного виробництва. Атестація робочих міць проведена на ПАТ «Сентравис Продакшн Юкрейн», що підтверджується наказом №265 від 30.12.2019 року з доданим переліком атестованих робочих місць, про що вказано в довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №42 від 07.09.2020 року. Позивач вважає, що період навчання зараховується до пільгової роботи, якщо за днем закінчення навчального закладу безпосередньо слідувала пільгова робота. На думку позивача, відповідач не має підстав для відмови в зарахуванні до пільгового стажу періоду навчання в ПТУ №34.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
22.10.2020 року комісією при головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №8, яким підтверджено лише вибіркові періоди роботи позивача, а саме з 01.02.1983 року по 31.03.1983 року, з 01.06.1983 року по 30.06.1983 року, з 01.12.1984 року по 25.05.1987 року для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.
Вказаним листом повідомлено, що зарахувати стаж з 14.04.2017 року по 29.12.2019 року за списком №2 неможливо, оскільки за цей період відсутня пільгова довідка. Таким чином, за наявними документами, загальний стаж роботи позивача складає 31 рік 6 місяців 23 дні, пільговий стаж за списком №2 - 3 роки 4 місяці 27 днів.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого облікуна підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії № НОМЕР_2 від 21.08.1981 року, позивач у спірні періоди, не зараховані відповідачем:
- з 01.09.1980 року по 25.07.1981 року навчалась в СПТУ 34 у м. Нікополь;
- з 21.08.1981 року по 31.03.1983 року працювала машиністом крану металурійного виробництва №15 на Нікопольському південнотрубному заводі;
- з 01.04.1983 року по 30.04.1983 року працювала машиністом крану металурійного виробництва №7-13 на Нікопольському південнотрубному заводі;
- з 01.07.1983 року по 30.11.1984 року працювала машиністом крану металурійного виробництва №7-13 та машиністом електромостового крану 4 розряду на Нікопольському південнотрубному заводі;
- з 26.05.1987 року по 18.07.1988 року працювала штампувальником цеху товарів народного споживання на Нікопольському південнотрубному заводі;
- з 14.04.2017 року по 29.12.2019 року працювала машиністом крану металургійного виробництва 3 розряду в ПАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн».
На підтвердження відповідних періодів роботи та навчання позивачем були надані: диплом серії НОМЕР_3 від 25.07.1981 року, довідку ПАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн» уточнюючу характер роботи для призначення пільгової пенсії, архівні довідки від 19.08.2020 року №2520, №2521, №2522, №2523, №2524, видані архівним відділом Нікопольської міської ради.
Позивачем не зараховані спірні періоди роботи 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р, з 26.05.1987р. по 18.07.1988 р., через те, що в трудовій книжці не зазначено про роботу позивача в шкідливих умовах повний робочий день.
Суд зазначає, що відповідне твердження відповідача спростовується як даними трудової книжки серії № НОМЕР_2 від 21.08.1981 року, так і даними з архівних довідок від 19.08.2020 року, виданих архівним відділом Нікопольської міської ради, з яких встановлено, що позивач працювала на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії без застережень стосовно неповного робочого дня позивача.
Відтак, висновки відповідача про відсутність зазначення про роботу позивача в шкідливих умовах повний робочий день не підтверджуються матеріалами справи.
Судом встановлено, що позивач працювала у періоди з 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р. машиністом крану металурійного виробництва. Вказана посада віднесена до Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове забезпечення, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1986 року.
Відтак, позивач має право на зарахування до пільгового стажу роботи періоди роботи з 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р. машиністом крану металурійного виробництва.
Стосовно періоду роботи з 26.05.1987 року по 18.07.1988 року, коли позивач працювала штампувальником цеху товарів народного споживання на Нікопольському південнотрубному заводі, то суд зазначає, що вказаний період роботи підлягає зарахуванню до загального трудового стажу позивача, оскільки посада штампувальник цеху товарів народного споживання не передбачена Списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове забезпечення, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1986 року.
Отже, період роботи з 26.05.1987 року по 18.07.1988 року, коли позивач працювала штампувальником цеху товарів народного споживання на Нікопольському південнотрубному заводі не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача.
Період роботи з 14.04.2017 року по 29.12.2019 року, коли позивач працювала машиністом крану металургійного виробництва 3 розряду в ПАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн», не зараховано відповідачем через відсутність відомостей стосовно пільгового характеру роботи позивача.
Судом встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах подавалась довідка ПАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн» уточнююча характер роботи для призначення пільгової пенсії.
Отже, з наданої позивачем довідки судом встановлено, пільговий характер роботи позивача та її зайнятість в шкідливих умовах праці повний робочий день.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон України № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки та видачу довідок про пільговий характер роботи покладається на підприємство, відтак, неналежно оформлена довідка про пільговий характер роботи не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з пільгового стажу позивача, у разі можливості встановлення з неї необхідних даних, та за наявності реквізитів підприємства, яким видано таку довідку.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки або видачі довідок про пільговий характер роботи. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці або довідці про пільговий характер роботи.
Неточності або помилки, допущені працівником, відповідальним за порядок ведення кадрової документації, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з пільгового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або видачі довідки про пільговий характер роботи.
В даному випадку, суд звертає увагу суду, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень, відсутні ознаки підчисток та підробок.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пільгової пенсії.
Отже, суд вважає, що періоди роботи позивача з 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р., з 14.04.2017р. по 29.12.2019р. підлягають зарахуванню до пільгового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії.
Стосовно зарахування до пільгового періоду роботи навчання позивача, суд зазначає наступне.
За частиною 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня слухача, утому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Відповідно до пункту «д» частини 3статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п.п. "з" п. 109 розд. VIII Постанови Ради Міністрів СРСР "Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій" від 03.08.1972 № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стаж роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Приписами частини 3 п. 109 розділу VIII постанови Ради міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (Підпункти "а" і "б" пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "до" і "л", прирівнюються за вибору яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даного періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Таким чином, враховуючи те, що під час судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач після навчання працювала на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку, то наведений період навчання з 01.09.1980 по 25.07.1981 підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , та зобов`язати зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, в якості стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи з 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р., з 14.04.2017р. по 29.12.2019р. та навчання в СПТУ №34 з 01.09.1980р. по 25.07.1981р.
Період роботи з 26.05.1987р. по 18.07.1988р. зарахуванню до пільгового стажу не підлягає.
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію, суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та зарахованих періодів цим судовим рішенням.
Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити пенсію задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно та не можуть бути задоволені без здійснення відповідного нарахування пенсійним органом. Захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, що визначені статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 09.03.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 454 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, в якості стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи з 21.08.1981р. по 31.01.1983р., з 01.04.1983р. по 30.04.1983р., з 01.07.1983р. по 30.11.1984р., з 14.04.2017р. по 29.12.2019р. та навчання в СПТУ №34 з 01.09.1980р. по 25.07.1981р.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та зарахованих періодів цим судовим рішенням.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 454 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук