Справа № 120/2735/21-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 травня 2021 р. Справа № 120/2735/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки має спеціальний стаж в сфері охорони здоров`я. Однак, за результатами розгляду заяви відповідач прийняв рішення, яким відмовив у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю станом на 11.10.2017 стажу 26 років 6 місяців.

Не погоджуючись із даною відмовою та вказуючи, що факт зайнятості в сфері освіти підтверджено низкою документів, вважає відмову у призначені пенсії за вислугу років протиправною, у зв`язку з чим звернулась з цим позовом до суду.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років протиправними, позивач звернулась до суду із цим адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, обчислений станом на 11.10.2017 становить 10 років 1 місяць 11 днів, що недостатньо для визначення права на пенсію за вислугу років.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

02.01.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні записи про трудову діяльність в закладах охорони здоров`я:

- з 05.08.1980 по 05.04.1984 - на посаді фармацевта аптеки №10 м. Вінниці;

- з 28.08.1995 - на посаді фармацевта у філіалі №1 при поліклініці №1;

- з 21.12.1996 - на посаді завкіоском;

- з 01.07.1997 по 03.03.2000- на посаді завідувача кіоском на ринку "Урожай";

- з 07.03.2000 по 28.02.2011 - на посаді фармацевта ПМП "Вікторія";

- з 01.03.2011 по 10.02.2020 - на посаді фармацевта аптечного підприємства "Дитяча аптека №126".

Крім того, з диплому серії НОМЕР_2 встановлено, що позивач з 1977 року по 27.06.1980 навчалася в Одеському медичному училищі №3 Міністерства охорони здоров`я УРСР.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №09 від 11.01.2020 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, з огляду на те, що спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, обчислений станом на 11.10.2017 становить 10 років 1 місяць 11 днів, що недостатньо для визначення права на пенсію за вислугу років.

Крім того, зазначено, що згідно записів у трудовій книжці заявниця з 05.08.1980 прийнята на роботу у Аптекоуправління Вінницького облвиконкому на посаду фармацевта аптеки №10 м. Вінниці; з 05.04.1984 - звільнена з роботи. З огляду на відповідність посади, за якою працювала заявниця та закладу, в якому вона працювала Переліку №909, - даний період зараховано до спеціального стажу за вислугу років, що фактично становить 3 роки 8 місяців 1 день. Проте, слід зауважити, що за даний період відсутні відомості про перебування чи не перебування заявниці у відпустках без збереження заробітної плати, які виключаються із розрахунку спеціального стажу.

Згідно записів у трудовій книжці заявниця з 28.08.1995 зарахована фармацевтом у філіал №1 при поліклініці №1; з 21.12.1996 - аптека № 285 реорганізована у філію ВАТ «Вінницяфармація»; з 21.12.1996 - трудові відносини продовжено на посаді завкіоском; з 01.07.1997 - переведена на посаду завідувача кіоском на ринку «Урожай»; з 03.03.2000 - звільнена з роботи. При цьому, дані записи завірені печаткою Аптеки №285. З огляду на неможливість однозначного встановлення закладу, в якому безпосередньо працювала заявниця та віднесення його до аптечних закладів, - до моменту додаткового уточнення зарахувати даний період до спеціального стажу неможливо. Окрім того, відсутні будь-які відомості про перебування чи не перебування заявниці у відпустках без збереження заробітної плати.

Згідно записів у трудовій книжці заявниця з 07.03.2000 прийнята на роботу фармацевтом на ПМП «Вікторія»; з 28.02.2011 - звільнена з роботи. З огляду на невідповідність закладу, в якому безпосередньо працювала заявниця Переліку №909, - даний період зарахувати до спеціального стажу за вислугу років неможливо.

Згідно записів у трудовій книжці заявниця з 01.03.2011 - прийнята на роботу у аптечне підприємство «Дитяча аптека № 126» на посаду фармацевта; з 10.02.2020 - звільнена з роботи. Згідно відомостей персоніфікованого обліку наявні місяці, коли відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків: березень та липень 2011р.

З огляду на відповідність посади, за якою працювала заявниця та закладу, в якому вона працювала Переліку №909, - до спеціального стажу за вислугу років зараховано період роботи заявниці з 01.04.2011р. по 30.06.2011р., з 01.07.2011р. по 10.10.2017р., що фактично становить 6 років 5 місяців 10 днів. Окрім того, за даний період відсутні відомості про перебування чи не перебування заявниці у відпустках без збереження заробітної плати, які виключаються із розрахунку спеціального стажу.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявниці становить 42 роки 8 місяців 22 дні.

Враховуюче зазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років протиправним, позивач звернулась до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституцій України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 не менше 25 років та після цієї дати з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (надалі - Закон № 213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону № 1788), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (надалі - Закон № 911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, після 04.06.2019 право на призначення пенсії за вислугу років має особа, незалежно від її віку, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, на день звернення позивача із заявою від 02.01.2021 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909). За вказаним Переліком право на пенсію за вислугу років мають, у тому числі працівники аптеки, аптечних кіосків, контрольно-аналітичних лабораторій, а саме: аптечні провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти.

Крім того, у примітці 2 до Переліку №909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття "заклад охорони здоров`я" міститься у статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" №2108-XII від 19.11.1992, згідно з якою це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Отже, посада позивача - фармацевт належить до визначених розділом 2 Переліку №909 посад провізорів, фармацевтів, лаборантів, що надає право на пільгову пенсію. Відповідачем зазначений факт не заперечується.

заклад охорони здоров`я - юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 «Про затвердження переліку закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я» затверджено Перелік провізорських посад у закладах охорони здоров`я. Згідно із цим переліком, до провізорських посад належать посади керівників фармацевтичних (аптечних) закладів та їхні заступники, зокрема завідувач, директор, начальник.

Пунктом 3 Переліку № 385 затверджені фармацевтичні (аптечні) заклади, до яких віднесені: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Водночас, відповідно до п. 16 пояснень до цього Переліку № 385 аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

У відповідності до статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" № 2801-XII від 19 листопада 1992 року (далі - Закон № 2801-XII), заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У чинній редакції ч. 5 ст. 16 Закону № 2801-XII установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Таким чином, установлений ч. 1 ст. 19 Закону України від 04 квітня 1996 року №123/96-ВР "Про лікарські засоби" порядок торгівлі лікарськими засобами, як і наведене в статті 3 Закону № 2801-XII визначення поняття "заклад охорони здоров`я", також пов`язує здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами на території України підприємствами, установами, організаціями та ФОП виключно з отриманням ліцензії, яка має видаватися в порядку, встановленому законодавством, а не з отриманням ще й акредитаційного сертифіката.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що особа, яка працювала на посаді фармацевта в аптеці, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 355/632/17, від 29.01.2019 у справі №344/8122/17, від 29 січня 2020 року у справі №492/448/15-а.

Крім того, суд враховує, що згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Однак, вказані положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 фактично розширюють умови призначення пенсії за вислугу років порівняно із пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін вказаними Законами №213 та №911.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Тому, до спірних правовідносин у частині визначення категорії осіб, які мають право на вислугу років, та умов призначення пенсії за вислугу років підлягають застосуванню пункт "е" статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін вказаними Законами №213 та №911, як норма акту вищої юридичної сили порівняно із Постановою №909.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із положень пунктів 20, 23, 24 Порядку №637 випливає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд звертає увагу на те, що згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 05.08.1980 по 10.02.2020 працювала на таких посадах:

- з 05.08.1980 по 05.04.1984 - на посаді фармацевта аптеки №10 м. Вінниці;

- з 28.08.1995 - на посаді фармацевта у філіалі №1 при поліклініці №1;

- з 21.12.1996 - на посаді завкіоском;

- з 01.07.1997 по 03.03.2000- на посаді завідувача кіоском на ринку "Урожай";

- з 07.03.2000 по 28.02.2011 - на посаді фармацевта ПМП "Вікторія";

- з 01.03.2011 по 10.02.2020 - на посаді фармацевта аптечного підприємства "Дитяча аптека №126".

Як вбачається з рішення пенсійного органу, відповідачем до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не зараховано періоди роботи позивача з 28.08.1995 по 03.03.2000, з 07.03.2000 по 28.02.2011 та з 11.10.2017 по 10.02.2020 на посадах фармацевта та завідувача аптечним кіоском.

Період роботи позивача з 28.08.1995 по 03.03.2000 не зарахований відповідачем з підстав неможливості однозначного встановлення закладу в якому працювала заявниця та віднесення його до аптечних закладів.

Також з огляду на невідповідність закладу ПМП "Вікторія" Переліку №909, період роботи позивача з 07.03.2000 по 28.02.2011 не зарахований до спеціального стажу.

Крім того, пенсійним органом зроблено висновок, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" може бути призначена особам, які мають необхідний стаж станом на 11.10.2017. А тому відповідачем після 11.10.2017 не зараховано періоди роботи позивача фармацевтом до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак, суд вважає такі висновки відповідача безпідставними, оскільки позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019 № 2-р/2019, а відтак відповідач повинен застосовувати положення п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в первісній редакції, яка, як вже зазначено судом визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відтак, період роботи позивача з 11.10.2017 по 10.02.2020 пенсійним органом протиправно не зараховано до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Поряд з цим, витягом з ЄДРПОУ підтверджується, що видами діяльності ПП - фірма "Вікторія" є, зокрема, роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний вид) та оптова торгівля фармацевтичними товарами.

При цьому, суд відмічає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, є її трудова книжка. Судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, суд доходить висновку, що періоди роботи позивача з 28.08.1995 по 03.03.2000 та з 07.03.2000 по 28.02.2011 також протиправно не зараховано до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, звертаю увагу на правововий висновок Верховного Суду у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16 в якому зазначено, що особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного суду України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норма права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відтак, не зарахування відповідачем періоду роботи позивача, а саме, березень та липень 2011 року, оскільки відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків, також є безпідставним.

Стосовно періоду навчання позивача з 1977 року по 27.06.1980 в Одеському медичному училищі №3 Міністерства охорони здоров`я УРСР, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, зокрема і навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про професійну-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Так, згідно диплому серії НОМЕР_2 в період з 1977 року по 1980 рік позивач навчалась в Одеському медичному училищі №3 Міністерства охорони здоров`я УРСР.

Відтак, враховуючи, що диплом отримано 27.06.1980 за спеціальністю "фармацевтична" та позивачу присвоєно кваліфікацію фармацевта, а 05.08.1980 остання працевлаштувалась за даною спеціальністю, а саме на посаду фармацевта аптеки №10 м. Вінниці, такий стаж підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується спеціальний стаж ОСОБА_1 , який є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за № 09 від 11.01.2020.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 02.01.2021, а відповідачем незаконно відмовлено позивачці у реалізації вказаного права, що свідчить про протиправність оскаржуваної відмови та необхідність судового захисту прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 02.01.2021.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №09 від 11.01.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 02.01.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Суддя Комар Павло Анатолійович