Справа № 160/15960/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку, -
01.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за період з 21.02.2019 року по 24.06.2019 року у розмірі 119 284, 58 грн. без відрахування обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 21.02.2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 810/855/18 задоволено позов позивача, яким визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 10.08.2016 року №м 942 к, та поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області з 12.08.2016 року та стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на його користь середній заробіток за час вимушено прогулу у розмірі 165 262, 86 грн. Однак, в порушення ст.ст. 371-372 КАС України, прокурором Дніпропетровської області не забезпечено негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 810/855/18, в частині поновлення його на роботі. 05.06.2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду частково задоволено апеляційну скаргу позивача, та змінено рішення, стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.02.2017 року по 21.02.2019 року у розмірі 264 057, 06 грн. без врахування обов`язкових платежів. Постановою Верховного Суду від 12.10.2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року у справі № 810/855/18 залишено без змін. Лише 26.06.2019 року наказом прокурора Дніпропетровської області № 948 к позивача поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області з 12.08.2016 року. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 24.06.2019 року № 950 к позивача призначено на посаду прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 та увільнено від виконання обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. Так, з часу поновлення позивач отримує середній заробіток, відповідно до ст. 119 КЗпП України. Однак, на користь позивача стягнуто середній заробіток за рішенням суду у справі № 810/855/18 виключно по 21.02.2019 року. Таким чином, внаслідок затримки прокуратурою Дніпропетровської області виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 року про поновлення на роботі, йому не виплачено середній заробіток за період з 21.02.2019 року по 24.06.2019 року. Таким чином, виникли підстави для стягнення за спірний період середнього заробітку у розмірі 119 284,58 грн.
11.12.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
09.02.2021 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій викладено аналогічні позовній заяві пояснення, а також підтримано позицію викладену в позовній заяві.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.02.2019 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 810/855/18 позов ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області задоволено: визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 10.08.2016 №942к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 12.08.2016; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури з 12.08.2016; стягнуто з прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 165 262, 86 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року у справі № 810/855/18, апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року змінено, викладено четвертий абзац її резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2017 року по 21 лютого 2019 року у розмірі 264 057 (двохсот шестидесяти чотирьох тисяч п`ятдесяти семи) гривень 06 копійок без вирахування обов`язкових платежів.». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі № 810/855/18, касаційну скаргу ОСОБА_1 та Прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року залишено без змін.
Згідно наказу прокуратури Дніпропетровської області від 24.06.2019 року № 948 к ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області з 12.08.2016 року.
Позивач, вважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 року у справі № 810/855/18 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
В частині шостій статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.
Аналогічний висновок зазначений Верховним Судом в постанові від 24 січня 2019 року у справі№760/9521/15-ц.
Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
З аналізу правових норм, що застосовуються до спірних правовідносин випливає, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок виявляється у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Отже, згідно статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №812/801/17 і від 30 квітня 2020 року у справі №260/1424/18, від 24.12.2020 року у справі №807/2434/15.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2019 року.
При цьому, ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури лише 24.06.2019 року, що підтверджується наказом від 24.06.2019 року № 948 к.
Зважаючи на те, що рішенням суду від 21.02.2019 року по справі № 810/855/19 поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури, а відповідач фактично поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області лише 24.06.2019 року, суд констатує, що відповідач виконав рішення від 21.02.2019 року по справі № 810/855/19 із затримкою, яка обраховується з 22.02.2019 року по 23.06.2019 року включно.
Відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання відповідачем вказаного судового рішення. Водночас суд відхиляє доводи відповідача про відсутність його вини у такій затримці, оскільки чинним законодавством відповідальність роботодавця, передбачена статтею 236 КЗпП України, не поставлена у залежність від його вини.
Щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц.
За приписами пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Отже, у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 поновлений на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області та в органах прокуратури рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року. Проте, відповідач виконав вказане судове рішення добровільно лише 24.06.2019 року (наказ прокуратури Дніпропетровської обласної 24.06.2019 року №948-к).
Отже період з 22.02.2019 року по 23.06.2019 року є часом затримки виконання відповідачем судового рішення та становить 81 робочий день (лютий 2019 року - 5 робочих днів, березень 2019 року - 20 робочих днів, квітень 2019 року - 20 робочих днів, травень 2019 року - 22 робочих днів, червень 2019 року 14 робочих днів).
Відповідно до довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №21-74вх20 розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 , складає 527, 06 грн. за робочий день.
При цьому із відповідача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання судового рішення із застосуванням коефіцієнту підвищення, як це передбачено пунктом 10 Порядку № 100.
З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з органів прокуратури з 12.08.2016 на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області від 10.08.2016 № 942к.
Станом на 10.08.2016 року його посадовий оклад на посаді прокурора місцевої прокуратури становив 2048,00 грн.
Постановою № 657 передбачено підвищення посадових окладів працівників органів прокуратури з 06.09.2017, зокрема, згідно із додатком 7 «Схема посадових окладів працівників місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та прирівняних до них прокуратур» посадовий оклад прокурора прокуратури становить 5 660 грн.
Отже, коефіцієнт підвищення становить 2,76 (5660 грн./2048 грн.).
На думку суду, з урахуванням встановлених обставин справи, за період з 22.02.2019 року по 23.06.2019 року (81 робочий день) на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 117 829,53 грн. (81*527,06*2,76).
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в розмірі 117 829,53 грн. та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 22.02.2019 року по 23.06.2019 року у розмірі 117 829,53 грн. без відрахування обов`язкових платежів.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська