Справа № 120/2914/19-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

05 травня 2021 р. Справа № 120/2914/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк Віти Володимирівни,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Косенка Михайла Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача на виконання судового рішення в адміністративній справі:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ),

до: Управління Служби безпеки України у Вінницькій області (, адреса: вул. Грушевського, 27, м. Вінниця, Вінницька область, 21050),

про: визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року, залишеним у силі постановою Верховного Суду від 06.01.2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України у Вінницькій області та зобов`язано здійснити перерахунок, нарахування та виплату військовослужбовцю ОСОБА_1 матеріального та грошового забезпечення всіх видів за посадою, яку він займав до зарахування у розпорядження, з урахуванням сум, що були виплачені відповідачем у період з березня 2017 року по липень 2018 року.

19.02.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених, на думку позивача, Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року, яке набрало законної сили 06.01.2021 року.

Згідно поданої заяви, позивач просив суд:

винести окрему ухвалу в порядку статті 249 КАС України, якою вказати на протиправні рішення, дії та бездіяльність, вчинених Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року, яке набрало законної сили 06.01.2021 року, які полягають у неповному нарахуванні та невиплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 належного матеріального та грошового забезпечення в період з 16 березня 2017 року по 6 січня 2021 року;

усунути порушення шляхом встановлення граничних розмірів (максимальних) надбавок, доплат та виплат підполковнику ОСОБА_1 по посаді начальника сектору регіонального органу (35 тарифний розряд) згідно з Постановою КМУ №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБУ від 10.04.2018 року № 515/ДСК, а саме за наступним розрахунком місячного грошового забезпечення: посадовий оклад - 6 630 грн.; оклад за військовим званням -1 410 грн.; надбавка за вислугу років 2 983,50 грн. (45%); надбавка за особливості проходження служби - 10 472 грн. (95%); надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 994,50 грн. (15%); доплата військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності - 331,50 грн. (5%);преміювання - 4 972,50 грн. (75%);

усунути порушення шляхом зобов`язання Управляння Служби безпеки України у Вінницькій області здійснити до 15.03.2021 року перерахунок, нарахування та виплату підполковнику ОСОБА_1 матеріального та грошового забезпечення всіх видів (в тому числі грошового забезпечення за час відпусток (2018, 2019, та 2020 роки) за посадою начальника сектору регіонального органу, відповідно до Наказу СБУ №515/дск від 10.04.2018 року за період з 16 березня 2017 року по 6 січня 2021 року, з урахуванням сум, що вже були виплачені відповідачем.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

03.03.2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого він просив суд викласти пункти 2,3 прохальної частини в такій редакції:

усунути порушення шляхом встановлення граничних розмірів (максимальних) надбавок, доплат та виплат (в тому числі грошового забезпечення за час відпусток) підполковнику ОСОБА_1 по посаді начальника сектору регіонального органу (35 тарифний розряд, із вислугою 21 рік) згідно з Постановою КМУ №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої Наказом СБУ від 10.04.2018 № 515/ДСК та Наказом СБУ від 15.02.2021 № 155/ДСК «Про впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України з 01.03.2021» в період з 16 березня 2017 року по 6 січня 2021 року, а саме за наступним розрахунком місячного грошового забезпечення:- посадовий оклад - 6 630 грн.; - оклад за військовим званням -1 410 грн.; - надбавка за вислугу років - 3 618 грн. (45%); - надбавка за особливості проходження служби - 11 658 грн. (100%); - надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 994,50 грн. (15%); - доплата військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності- 331,50 грн. (5%); - преміювання - 6 165,90 грн. (93%);

усунути порушення шляхом зобов`язання Управляння Служби безпеки України у Вінницькій області здійснити до 25.03.2021 перерахунок, нарахування та виплату підполковнику ОСОБА_1 матеріального та грошового забезпечення всіх видів (в тому числі грошового забезпечення за час відпусток) за посадою начальника сектору регіонального органу, відповідно до Наказу СБУ №515/дск від 10.04.2018 року та Наказу СБУ № 155/ДСК від 15.02.2021 року, за період з 16 березня 2017 року по 6 січня 2021 року, з урахуванням сум, що вже були виплачені відповідачем.

17.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1 подану в порядку статті 383 КАС України, відповідно до яких представник УСБУ у Вінницькій області просив відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем видано наказ від 28.01.2021 року №22-ОС/дск згідно якого позивачу здійснено перерахунок, нарахування та виплату матеріального та грошового забезпечення з урахуванням сум, що були виплачені. З метою подальшої належної організації проходження військової служби ОСОБА_1 видано наказ від 22.01.2021 року № 52-ОС/дск, яким на нього покладено виконання певних окремих обов`язків. Також голові СБУ направлено доповідь про отримання дозволу на продовження виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 після дати прийняття рішення суду на період перебування його у розпорядженні. Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає заяву позивача безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні, призначеному на 05.05.2021 року, позивач доводи, викладені в його заяві підтримав у повному обсязі, при цьому, враховуючи заперечення представника відповідача, уточнив прохальну частину своєї заяви в частині збільшення процентного розміру доплати військовослужбовцям оперативних підрозділів, які постійно співробітничають з особами, залученими до участі в оперативно-розшуковій діяльності до 20 відсотків та преміювання до 300 відсотків. Разом з тим, враховуючи тривалість розгляду його заяви просив змінити строк усунення порушень, про який йдеться в пункті 3 його заяви, з 25.03.2021 року на 25.05.2021 року.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в запереченнях на заяву в повному обсязі. Вважає, що наявність постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2021 року свідчить про належне виконання рішення суду відповідачем, тому просив залишити заяву позивача без задоволення.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, заслухавши доводи сторін, суд доходить висновку, що заява позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, за частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання.

У Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Таким чином, контроль за виконанням рішення суду, передбачений статтею 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 у справі № 120/2914/19-а суд вказав на необхідність здійснення перерахунку, нарахування та виплати позивачу матеріального та грошового забезпечення всіх видів за посадою, яку він займав до зарахування у розпорядження, з урахуванням сум, що були виплачені відповідачем у період з березня 2017 року по липень 2018 року.

При цьому, судом зазначено, що спірні правовідносини у цій справі виникли 16.03.2017 року із прийняттям відповідачем наказу № 50-ос про зарахування позивача розпорядження відповідного начальника, коли умови щодо виплати йому грошового забезпечення регулювалися Інструкцією № 35/ДСК, на яку містять посилання у вказаному наказі.

Проте, як вже було встановлено судом, відповідач не виплачував позивачеві грошове забезпечення у повному розмірі після зарахування його у розпорядження начальника у березні 2017 року і така бездіяльність відповідача мала триваючий характер.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та нормативні акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року звернуто увагу судів, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Разом з тим, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до наказу відповідача від 16.03.2017 року позивача зараховано у розпорядження з визначенням кінцевого строку такого зарахування, який обумовлений настанням події закриття кримінального провадження чи ухвалення вироку суду. Тобто строк перебування позивача у розпорядженні був визначений.

Тому, за вказаних обставин адміністративної справи і з огляду на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач має законне право на очікування виплати грошового забезпечення відповідно до того акту, яким регулювалися спірні правовідносини на момент їх виникнення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.01.2021 року, переглядаючи касаційну скаргу позивача на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2020 року по даній справі.

Зважаючи на те, що після набрання рішенням суду законної сили відповідачем видано наказ від 28.01.2021 року №22-ОС/дск, відповідно до якого встановлено, що розрахунок матеріального та грошового забезпечення позивача по відповідній посаді здійснювався згідно наказом СБУ від 23.01.2008 року № 35/дск без всіх видів забезпечення, а не відповідно до наказу № 515/дск, суд вважає, що такі дії відповідача свідчать про неналежне виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем невірно визначено період розрахунку грошового забезпечення з березня 2017 року по 14.11.2019 року, оскільки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року набрало законної сили 06.01.2021 року, тому належним періодом за який позивачу необхідно нарахувати і виплатити відповідне матеріальне та грошове забезпечення є період з 16.03.2017 року по 06.01.2021 року.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема грошового забезпечення, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати, згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", де зазначено: "Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.".

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v/ Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зауважив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у них, доки відповідні положення є чинними.

Враховуючи те, що на час розгляду заяви, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року в повному обсязі не виконано, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено положення статті 129-1 Конституції України та частини другої статті 14, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: не виконано у повному обсязі судове рішення, яке набрало законної сили, що зумовлює необхідність визнання протиправним дій в порядку, визначеному статті 383 КАС України, та необхідності направлення на адресу відповідача цієї ухвали.

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постановити окрему ухвалу, якою вказати на протиправність дій, вчинених Управлінням Служби безпеки України у Вінницькій області на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року, що полягають у неповному нарахуванні та невиплаті військовослужбовцю ОСОБА_1 належного матеріального та грошового забезпечення в період з 16.03.2017 року по 06.01.2021 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, при встановленні граничних розмірів (максимальних) надбавок, доплат та виплат з урахуванням висновків суду, які викладено в мотивувальній частині ухвали.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Вінницькій області повідомити Вінницький окружний адміністративний суд про вжиті заходи не пізніше п`ятнадцяти днів після надходження окремої ухвали.

Копію окремої ухвали направити Управлінню Служби безпеки України у Вінницькій області для виконання та позивачу для відома.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 11.05.2021 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна