Справа № 580/1001/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року справа № 580/1001/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути зі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 31.07.2020 по 27.01.2021, яка виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, в сумі 52 500,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що його звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України - 22.06.2016р., однак індексацію грошового забезпечення за період роботи було виплачено лише - 27.01.2021р., чим порушено вимоги законодавства про працю, яким передбачено обов`язок виплати належних працівникові сум у день звільнення. Позивач зазначає, що враховуючи зміст ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, вважає, що період часу з 31.07.2020 року (оскільки за період з 23.06.2016р. по 30.07.2020р. стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на підставі рішення Черкаського ОАС від 30.11.2020р. у справі №580/3573/20) по 27.01.2021 року - є часом затримки розрахунку при звільненні. Ненарахування та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення у день звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, в зв`язку з чим у відповідності до вимог КзПП та Постанови КМУ №100 просить стягнути з відповідача грошові кошти за весь час затримки виплати належних працівникові сум.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.04.2021р., в межах строку встановлено судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що 27.01.2021р. Відповідачем в добровільному порядку нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015р. по 22.06.2016р. у сумі 4749,18 грн. При цьому, вказано, що заявлена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 52 500,86 грн. є не спірмірною із сумою простроченої заборгованості та підлягає зменшенню, зазначивши, що розмір відповідальності можливо розрахувати у відсотковому співвідношенні до загальної суми нарахованих та виплачених позивачу при звільненні коштів.

15.04.2021р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначив, що розмір відшкодування не підлягає зменшенню, оскільки період затримки, що визначений позивачем складає з 31.07.2020р. - наступного дня після закінчення періоду за який стягнуто середній заробіток за час затримки на підставі рішення суду у справі №580/3573/20, а не з наступного дня після дати звільнення ( з 23.06.2016р.) та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №313-ос від 22.06.2016р., ОСОБА_1 виключено із списків особового складу регіонального управління та всіх видів забезпечення.

Листом Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України від 02.02.2021р. №11/653-Г-3 повідомило позивача, що у січні 2021 позивачу було проведено нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015р. по 22.06.2016р. у сумі 4749,18 грн. Виплата здійснена - 27.01.2021р.

Судом встановлено, що згідно витягу з розрахунково-платіжної відомості №4 від 26.01.2021р. (наявна а матеріалах справи), позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення у сумі 4749,18 грн. Виплата вказаної суми індексації - 27.01.2021р. підтверджується випискою з карткового рахунку позивача (наявна в матеріалах справи).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу належних йому коштів, у день звільнення зі служби, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на спірні правовідносини.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, позивача виключено із списків особового складу регіонального управління та всіх видів забезпечення - 22.06.2016р., при цьому фактична виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015р. по 22.06.2016р. у сумі 4749,18 грн. здійснена - 27.01.2021р.

На підставі вищевикладеного, судом вбачається, що періодом затримки розрахунку при звільненні позивача із індексації грошового забезпечення є період з 23.06.2016р. (наступний за днем звільнення день) до 26.01.2021р. (виплата здійснена - 27.01.2021р.);

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні з військової служби.

З приводу посилань представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки позивач звернувся із даним позовом більш ніж через 4 роки після звільнення з військової служби, суд зазначає, що строк звернення із даним позовом складає 1 місяць із дати здійснення виплати позивачу індексації, в даному випадку слід рахувати з 28.01.2021р. (з наступного дня після остаточного розрахунку з позивачем).

Вказаний висновок суду відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом у постанові від 11.02.2021р. (справа № 240/532/20).

З огляду на звернення позивача із даним позовом - 26.02.2021, суд доходить висновку, що позивач звернувся до суду в межах строків, встановлених КАС України, в зв`язку із чим посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду суд вважає необгрунтованими.

З приводу позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, у розмірі 52 500,86 грн. суд зазначає наступне.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають положення Порядку №100.

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.03.2021р. №11/226 про розмір грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці перед звільненням (квітень-травень 2016 року) становить 17693,66 грн. Кількість днів у квітні 2016 року - 30, у травні 2016 року - 31.

Для обчислення середнього заробітку необхідно застосовувати показник 290,06 грн. в день (17693,66 грн./61 день).

Позивач у позові просить рахувати період затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації грошового забезпечення з 31.07.2020р. (оскільки за період з 23.06.2016р. по 30.07.2020р. з відповідача вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на підставі рішення Черкаського ОАС від 30.11.2020р. у справі №580/3573/20) по 27.01.2021 року.

Суд зазначає, що заявлений позивачем період затримки з 31.07.2020р. слід рахувати по 26.01.2021р. включно (оскільки 27.01.2021р. вже було здійснено виплату індексації). Вказаний період складає 180 календарних днів.

Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача щодо виплати індексації з 31.07.2020р. по 26.01.2021р. складає 52210, 80 грн. (290,06 грн. х 180 днів затримки).

Разом з тим, як встановлено вище судом, сума несвоєчасно виплачених коштів індексації грошового забезпечення становить - 4749,18 грн.

При визначенні розміру стягнення середнього заробітку за час затримки, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд зазначає, що обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення (52210, 80 грн.) є істотно більшим, аніж розмір несвоєчасно виплаченої індексації (4749,18 грн.), що в свою чергу не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принципи пропорційності та співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку у сумі 4749,18 грн., що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів індексації грошового забезпечення.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4749,18 за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення при звільненні.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення своєчасного повного розрахунку із індексації грошового забезпечення з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби.

Стягнути зі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (61166, м. Харків, пров. Інженерний, 7, код ЄДРПОУ - 14321937) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з індексації грошового забезпечення в сумі 4749 (чотири тисячі сімсот сорок дев`ять) грн. 18 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко