Справа № 560/2326/21
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2326/21
РІШЕННЯ

іменем України

11 травня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби, в якому, з врахуванням уточнень, просить:

- стягнути з Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби () на користь позивача невиплачену, відповідно до "Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 та абзацу 8 пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" (дію подовжено до кінця 2021), статті 115 КЗпП, статті 24 Закону України "Про оплату праці", частину нарахованої, проте безпідставно не виплаченої частини заробітної плати "доходу" - надбавки за інтенсивність праці за листопад 2019 у розмірі 9072,00 грн., якої позивач був незаконно позбавлений у листопаді 2019.

- стягнути з Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби () на користь позивача, відповідно до статті 117 КЗпП, середній заробіток за весь час затримки з вини Департаменту СПКЗ ДФС та Департаменту СПКЗ Держмитслужби розрахунку при звільненні позивача 10.02.2020, з 11.02.2020 (дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок) по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що під час проходження державної служби, в.о. директора Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС, діючи всупереч закону та своїм посадовим повноваженням, наказом Департаменту СПКЗ ДФС від 25.11.2019 № 126-о, наклав на позивача дисциплінарне стягнення "зауваження" за вчинення дисциплінарного проступку.

Зазначений наказ було використано як підставу для позбавлення його у листопаді 2019 частини заробітної плати (доходу), а саме виплати нарахованої відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15, отже заробленої позивачем відповідно до законодавства, надбавки за інтенсивність праці у розмірі 9072,00 грн.

Інші підстави для позбавлення ОСОБА_1 будь-яких виплат у листопаді 2019, у тому числі і надбавки за інтенсивність праці, у Департаменту СПКЗ ДФС були відсутні.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.02.2020 у справі №560/4024/19 дії в.о. директора Департаменту СПКЗ ДФС Гої Олега визнані протиправними, а незаконний наказ Департаменту СПКЗ ДФС від 25.11.2019 №126-о "Про накладення дисциплінарного стягнення" скасований. Зазначене рішення залишене без змін 25.05.2020 згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Разом з тим, 10.02.2020, в день звільнення позивача і до сьогодні, Департаментом СПКЗ ДФС та його правонаступником Департаментом СПКЗ Держмитслужби позивачу не були виплачені всі суми, що належать йому від Департаменту СПКЗ ДФС та його правонаступника Департаменту СПКЗ Держмитслужби.

Таким чином з вини Департаменту СПКЗ ДФС та його правонаступника Департаменту СПКЗ Держмитслужби порушені строки проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні встановлені статті 116 КЗпП. Зокрема, незаконно не виплачена значна частина нарахованої позивачу заробітної плати за листопад 2019, а саме передбаченої законодавством надбавка за інтенсивність праці у розмірі 9072,00 грн., яка становить половину середньої щомісячної зарплати позивача за 2019 рік. А також не відшкодовані втрати завдані порушенням строків виплати заробітної плати.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позов та стягнути невиплачені суми на його користь.

На адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на нормах законодавства та не підлягають задоволенню.

Вказує, що як на момент звільнення ОСОБА_1 , так і зараз наказ №397 від 25.11.2019 "Про скасування надбавки за інтенсивність праці" є чинним, а відтак відсутні будь-які підстави його не виконувати як на момент звільнення, так і тепер.

Департаментом спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби було належним чином сплачено усі належні ОСОБА_1 суми у день звільнення, відсутні будь-які правові підстави для застосування частини 1 статті 117 КЗпП України та виплати середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якому вказав, що в частині позовних вимог щодо незаконного скасування виплати частини нарахованої заробітної плати - надбавки за інтенсивність праці у розмірі 9072,00 грн. відповідач привів доводи, які суперечать вимогам КАСУ. Жодного пояснення та доказів, які б спростовували позовні вимоги у цій частині відповідачем не приведено. Доводи відповідача не по суті позивних вимог, оскільки вони зводяться не до наведення правових підстав скасування виплати вже встановленої позивачу надбавки за інтенсивність праці у розмірі 9072,00 грн., підстав її невиплати після 25.05.2020 (дати набрання чинності рішенням суду у справі №560/4026/19 про скасування наказу Департаменту СПКЗ ДФС від 25.11.2019 № 126-о), а до викладення інших обставин, які цій події передували, а саме "встановлення надбавки за інтенсивність праці". Просить задовольнити позов повністю.

У поданих запереченнях, відповідач вказав, що позиція позивача у відповіді на відзив зводиться виключно до безумовного встановлення йому у будь-якому випадку та за будь-яких обставин надбавки за інтенсивність праці та не базується ні на нормах чинного законодавства ні на судовій практиці. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 05.03.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , перебував на державній службі у Департаменті спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та охорони праці Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури з 19.02.2016 по 10.02.2020.

З державної служби звільнений 10.02.2020 на підставі пункту 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з реорганізацією Департаменту СПКЗ ДФС.

Під час проходження державної служби, наказом Департаменту СПКЗ ДФС від 25.11.2019 №126-о, наклав на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження за вчинення дисциплінарного проступку.

Зазначений наказ був оскаржений ОСОБА_1 у Хмельницькому окружному адміністративному суді.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.02.2020 у справі №560/4024/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в.о. директора Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС, Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби про визнання протиправним та скасування наказу - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС від 25.11.2019 № 126-о "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ". В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2020 апеляційна скарга Департаменту СПКЗ Держмитслужби на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.02.2020 залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач вважає, що після винесення 07.02.2020 Хмельницьким окружним адміністративним судом рішення про скасування наказу Департаменту СПКЗ ДФС від 25.11.2019 №126-о у справі №560/4024/19, Департамент СПКЗ ДФС та його правонаступник Департамент СПКЗ Держмитслужби зобов`язані були виплатити позивачу незаконно утриману частину заробітної плати (доходу) та перерахувати до Державного бюджету та відповідних фондів передбачені законодавством податки, збори та страхові внески, у тому числі до Фонду соціального страхування України, Пенсійного фонду.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно статтею 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно частини 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статей 21-26 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання .

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Аналогічні вимоги містяться у статтях 115, 127 КЗпП.

Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Разом з тим, виплата державним службовцям надбавки за інтенсивність праці встановлена згідно з абзацом 8 пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу", яким передбачено, що керівники державної служби у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18.01.2017 затверджено Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям. До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавка за інтенсивність праці (підпункт 1 пункту 3 Положення).

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.

Аналізуючи вказані норми, встановлення, скасування надбавки за інтенсивність належить до дискреційних повноважень керівника державної служби в державному органі.

Відповідно до пункту 5 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, надбавка за інтенсивність праці встановлюється державним службовцям з урахуванням таких критеріїв:

1) якість і складність підготовлених документів;

2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів;

3) ініціативність у роботі.

Незалежно від факту наявності або відсутності факту притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавцеві належать дискреційні повноваження щодо встановлення і скасування надбавки за інтенсивність.

Суд встановив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 855 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" у жовтні 2019 Департаментом спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС розпочато підготовчий етап до процедури реорганізації шляхом приєднання до відповідного територіального органу Державної митної служби.

Разом з тим, суд встановив, що надбавка за інтенсивність праці ОСОБА_1 та іншим працівникам Департаменту СПКЗ ДФС була встановлена на початку 2019 року та виплачувалась щомісячно.

Зокрема, розмір нарахованої позивачу надбавки за інтенсивність праці у листопаді 2019 склав 9 072,00 грн., що підтверджуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи, а саме: наданим відповідачем розрахунково - платіжними відомостями за червень - жовтень та грудень 2019; письмовим повідомленням Голови комісії з реорганізації Департаменту СПКЗ ДФС ОСОБА_4 та членом комісії з реорганізації Департаменту СПКЗ ДФС Константою І.С. від 24.12.2019 № 1557/93-93-05 на запит позивача від 18.12.2019; Довідкою Голови комісії з реорганізації Департаменту СПКЗ ДФС Поташнікової Г.В. та члена комісії з реорганізації Департаменту СПКЗ ДФС ОСОБА_5 .

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідач у поданому відзиві на позов посилається на той факт, що 25.11.2019 наказом №397 "Про скасування надбавки за інтенсивність праці" було скасовано за листопад 2019 щомісячну надбавку за інтенсивність праці начальнику відділу матеріально-технічного забезпечення та охорони праці Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ОСОБА_1 , а також те, що зазначений наказ позивачем не оскаржений, не скасований Департаментом спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби, не визнаний протиправним чи скасований судом та є чинним.

Суд вважає зазначене посилання необґрунтованим, оскільки вказаний вище наказ від 25.11.2019 №397 "Про скасування надбавки за інтенсивність праці" прийнятий на виконання наказу Департаменту від 25.11.2019 №126-о "Про накладення дисциплінарного стягнення".

Враховуючи те, що наказ Департаменту від 25.11.2019 №126-о "Про накладення дисциплінарного стягнення" визнаний незаконним та скасований Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.02.2020 у справі №560/4024/19, суд зазначає, що скасована підстава для прийняття наказу від 25.11.2019 №397 "Про скасування надбавки за інтенсивність праці", яким скасовано за листопад 2019 щомісячну надбавку за інтенсивність праці начальнику відділу матеріально-технічного забезпечення та охорони праці Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ОСОБА_1 .

Крім цього, суд зазначає, що предметом позовних вимог є не встановлення позивачу надбавки за інтенсивність праці, а невиплата надбавки вже встановленої та нарахованої у листопаді 2019 в розмірі 9 072,00 грн.

Тому, враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що після набрання сили Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.02.2020 у справі №560/4024/19, яким наказ Департаменту від 25.11.2019 №126-о "Про накладення дисциплінарного стягнення" визнаний незаконним та скасований, у відповідача виник обов`язок виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину нарахованої частини заробітної плати - надбавки за інтенсивність праці за листопад 2019 у розмірі 9072,00 грн.

Щодо позовної вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Так, статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 КЗпП України врегульовано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні з позивачу не було виплачено частину нарахованої частини заробітної плати - надбавки за інтенсивність праці за листопад 2019 у розмірі 9072,00 грн.

В той же час, суд звертає увагу, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що визначаючись щодо розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати зокрема: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказані висновки застосовані Верховним Судом і у адміністративній справі №816/1640/17 (постанова від 20.05.2020).

Отже, для проведення розрахунків належної до виплати суми компенсації втрати частини доходів суд має зокрема встановити розмір недоплаченої суми, визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Водночас, суд зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати згідно статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби на користь ОСОБА_1 невиплачену частину нарахованої частини заробітної плати - надбавки за інтенсивність праці за листопад 2019 у розмірі 9072,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 травня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Департамент спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби (вул. Тернопільська, 13/3, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29018 , код ЄДРПОУ - 43363415)

Головуючий суддя В.В. Матущак