Справа № 300/1811/20
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2021 р. справа № 300/1811/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення вимог Податкового кодексу України, протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 13381,76 грн. Зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2011 позивачу належать виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня), що знаходяться по АДРЕСА_1 . Зауважує, що є фізичною особою-підприємцем, яка займається виробництвом металевих виробів, а вказані приміщення використовуються позивачем для провадження господарської діяльності та у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд відносяться до будівель підприємств машинобудування та металообробної промисловості, відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та у відповідності до пункту 16.1.4 статті 16 ПК України несе обов`язок зі сплати податків та зборів у розмірах, встановлених цим кодексом. Зауважує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування, із врахуванням загальної площі об`єкта нежитлової нерухомості, який розташований за адресою АДРЕСА_1 контролюючим органом правомірно сформовано та надіслано позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Стверджує, що в силу підпункту «є» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а оскільки позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, тому не належать до вказаної групи суб`єктів до яких застосовуються пільги при сплаті податку на нерухоме майно та, відповідно, зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах. Звертає увагу, що обставини виникнення податкового боргу позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 на суму 13381,76 грн. досліджувалися Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі №300/2016/19 та рішенням від 13.12.2019 стягнуто із ОСОБА_1 в дохід бюджету вказаний податковий борг (а.с.43).

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 не погоджується із доводами відповідача з підстав аналогічних позовній заяві. Також звертає увагу на постанову Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 в частині застосування підпункту «є» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 у справі №300/2016/19 встановлено, що борг позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 на суму 13381,76 грн. це сума податкового боргу. Разом з цим, зауважує, що вказане рішення не набрало законної сили, у зв`язку із його оскарженням сторонами (а.с.49).

Відповідач скористався правом подання заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що рішенням Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області встановлено ставки податків і зборів, які справляються на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано- Франківської області на 2015 рік, в тому числі і податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. При цьому, податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб встановлений органом місцевого самоврядування на 2016 рік, зважаючи на встановлену рішенням дію відповідних положень починаючи з 01.01.2016 року. Зауважує, що аналогічно сформульоване і рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31 січня 2016 року, лише з тією відмінністю, що ставки податків і зборів цим рішенням встановлені на 2016 рік, за винятком положень про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, дія яких починається з 01.01.2017 року, а податок встановлений на 2017 рік. Звертає увагу, що позивач мав обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у 2016 році за ставкою, яка встановлена рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 2-1-35/2015 від 28 січня 2015 року. Також зазначає, що позивачем подавалася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовна заява до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області з тим самим предметом та з тих самих підстав у справі №300/342/20 від 13.02.2020, що суперечить нормам п.11 ст.160 КАС України, та рішення у зазначеній справі набрало законної сили (а.с. 53).

У період з 17.08.2020 по 29.09.2020, 08.02.2021 по 10.03.2021 головуючий суддя у справі перебувала у відпустці та на листку непрацездатності.

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Враховуючи зміст наказу Державної податкової служби України "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020 №529, Положення про Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, наказ Державної податкової служби України "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" від 24.12.2020 №755, керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, судом допущено заміну відповідача у справі - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області із кодом на правонаступника Головне управління ДПС в Івано-Франківській області із кодом ЄДРПОУ ВП 43968084.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 станом на час спірних правовідносин зареєстрований як фізична особа- підприємець відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію №077352 серія В03 (а.с.22).

Розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 06.05.2008 №243 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом виробничо-побутових приміщень та дільниці металовиробів (кузні) в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Позивач є власником виробничо-побутових приміщень та дільниці металовиробів (кузні) за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.12.2011 та технічним паспортом на виробничий будинок № 353/5 (а.с.14, зворот а.с.16).

На підставі вказаного свідоцтва, право власності ОСОБА_1 зареєстровано ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (зворот а.с.15).

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік у розмірі 13381,76 грн. (а.с.31).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким ст. 266 ПК України викладена в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Положеннями 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу приписів підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до зазначеного Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

На переконання суду, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, у спірному випадку не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17.

В подальшому висновки касаційного суду у справі 820/3556/17 були застосовані Верховним Судом у постановах від 25.02.2020 у справі 0940/1708/18, від 21.10.2020 у справі 806/2686/18, від 11.11.2020 у справі №826/6647/17, від 18.02.2021 у справі 812/1800/18 та від 04.03.2021 у справі 520/1778/19.

Із матеріалів справи слідує, що позивачу належать на праві приватної власності виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня), а саме: виробничо-побутові приміщення, А, загальна площа 175,2 кв.м., навіс Б, загальна площа 87,7 кв.м., господарський блок В, загальна площа 15,4 кв.м., вбиральня, Г, загальна площа 2,0 кв.м., навіс Д, загальна площа 20,3 кв.м., навіс Е, загальна площа 23,1 кв.м., ворота 1, загальна площа, 14.7 кв.м., огорожа 2, загальна площа 46,7 кв.2, огорожа 3, загальна площа 516,1 кв.1, пожежне водоймище,4, загальна площа 124,9 кв.м.

Як зазначає позивач, вказані приміщення використовуються ним для провадження господарської діяльності з виробництва металевих виробів.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що належні позивачу об`єкти нерухомості, у спірний період використовувались ним не за функціональним призначенням чи в будь-яких інших цілях, крім вищезазначеної промислової діяльності.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва платника єдиного податку до видів діяльності позивача згідно КВЕД відносились: 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у. (а.с. 82).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що належні позивачу об`єкти нерухомості - виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня) за адресою АДРЕСА_1 є будівлями промисловості, належать позивачу на праві власності, позивач використовував такі за функціональним призначенням, а саме для здійснення ним промислової діяльності (промисловості), (Код КВЕД 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у., та цей клас включає виробництво металевих виробів господарського та побутового призначення), відтак вони не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу припису підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Щодо доводів відповідача про повторне звернення позивача до суду із позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області з тим самим предметом та з тих самих підстав, суд зазначає наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 в справі №300/342/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 вказане рішення змінено в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.

При цьому суд звертає увагу, що позивач у вказаній справі №300/342/20 звертався із позовом до суду з підстав відсутності у нього обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за 2016 рік, оскільки рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №1-1-3/2016 від 31.01.2016 "Про встановлення місцевих податків і зборів та ставки акцизного податку на території Березівської сільської ради" набрало чинності з 01.01.2017, а ставки податку, визначені таким рішенням не можуть застосуватися у 2016 році.

Разом з цим, у цій справі (№ 300/1811/20) позивач звернувся із позовною заявою з тих підстав, що належні йому виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня), використовуються ним для провадження господарської діяльності та у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд відносяться до будівель підприємств машинобудування та металообробної промисловості, відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Отже, позивачем при зверненні до суду із цим адміністративним позовом не порушено вимоги п.2 ч.2 ст.45, п.11 ч.5 ст.160, п.2 ч.1 ст.170, п.4 я.1 ст.238 КАС України, а тому суд вважає доводи відповідача помилковими.

Крім того, суд вважає недоречними доводи відповідача щодо наявності у позивача обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2016 за ставкою, яка встановлена рішенням Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №2-1-35/2015 від 28.01.2015, оскільки вказаний обов`язок позивача досліджений Івано-Франківським окружним адміністративним судом у межах справи №300/342/20 та наголошує, що позивач звернувся до суду із цим позовом з інших, вищевказаних підстав.

Стосовно тверджень відповідача про те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 у справі № 300/2016/19 визнано узгодженою визначену у спірному податковому повідомленні-рішенні суму податкового зобов`язання та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 13381,76 грн., суд зазначає, що вказане рішення у справі № 300/2016/19 не має преюдиційного значення для розгляду цієї справи (№ 300/1811/20), крім того воно не набрало законної сили у зв`язку із апеляційним оскарженням.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить висновку, що податкове повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017 щодо визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 13381,76 грн., є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, для включення всього розміру гонорару до суми, що підлягає стягненню у разі задоволення позову, має бути встановлено, що за обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №955, видане Івано-Франківською ОКДКА 11.09.2012, договору про надання правової допомоги від 14.10.2019 №20/10-2019, додаткової угоди №6 від 16.07.2020 та додаткової угоди №7 від 12.10.2020 до договору про надання правової допомоги №20/10-2019 від 14.10.2019, акту приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 16.12.2020 на суму вартості наданих послуг 6500,00 грн., дублікату квитанції №0.0..1 від 16.12.2020 про сплату авансових коштів адвокату в сумі 2000,00 грн., квитанціями №0.0..1 від 29.09.2020, №0.0..1 від 30.10.2020, №0.0..1 від 16.12.2020 про сплату коштів у сумі 4500,00 грн.(а.с.68-78).

Згідно п.п.1.1 вищевказаного Договору адвокат взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 правову інформацію, консультацію і роз`яснення з правових питань, складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру, складання процесуальних документів (заперечень, відзивів на позов, претензій, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів), представництва та захисту інтересів клієнта, зокрема, у судах.

Згідно п.3.2 зазначеного Договору розмір гонорару визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Додатковою угодою №6 від 16.07.2020 визначено вартість та порядок оплати послуг за надання правничої допомоги у вказаній адміністративній справі (а.с.71).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2020 відповідачу надані послуги загальною вартістю 6500,00 грн. (а.с.73).

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу, наведеного в акті приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 16.12.2020 адвокатом надано Купчаку Я.Т. наступні послуги:

- консультація, вартість - 500,00 грн.,

- вивчення проблеми, аналіз документів і законодавства, підготовка пропозицій щодо можливих перспектив вирішення спору. Затрачений час - 1 година, вартість - 700,00 грн.,

- складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, вартість - 2500 грн.,

- складання заяви (пояснення) з викладом обґрунтування строку звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, вартість - 800 грн.,

- складання відповіді на відзиві, вартість - 2000,00 грн.

Загальна вартість виконаних робіт (надання послуг) згідно вказаного акту становить 6500,00 грн.

У той же час, суд, аналізуючи здійснені адвокатом послуги за критеріями, визначеними у ч.5 ст.134 КАС України та на предмет "неминучості" - критерію, що застосовується Європейським судом з прав людини, зазначає таке.

Суд погоджується із заявленими до стягнення сумами судових витрат щодо складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, вартість - 2500 грн., та складання заяви (пояснення) з викладом обґрунтування строку звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017, вартість - 800 грн., оскільки такі дійсно були необхідними для правильного з`ясування обставин у справі. При цьому, суд вважає вказані суми судових витрат розумними, виправданими та економічно обґрунтованими.

Стосовно судових витрат на професійну правничу допомогу у виді проведення 16.07.2020 консультації, вартість до стягнення якої заявлено у розмірі 500,00 грн. та вивчення проблеми, аналізу документів і законодавства, підготовка пропозицій щодо можливих перспектив вирішення спору, при затраченому часі одна година, вартість - 700,00 грн. ( разом 1200,00 грн.) суд вказує, що консультація, вивчення проблеми, аналіз документів, підготовка пропозицій щодо можливих перспектив вирішення спору є ідентичними видами правової допомоги та повторюють одна одну. Крім цього, зазначені послуги не містять будь-яких даних про об`єм робіт, зокрема в чому полягало вивчення проблеми, підготовка пропозицій щодо можливих перспектив вирішення спору. На переконання суду, з огляду критеріїв розумності, виправданості, співмірності із складністю справи, вартість заявленої до відшкодування суми вказаних послуг є завищеною на 500,00 грн. (із розрахунку вартості однієї години роботи адвоката - 700,00 грн., яка визначена додатковою угодою №6 від 16.07.2020).

Щодо правової допомоги у виді складання відповіді на відзив, вартість якої визначена в розмірі 2000,00 грн., суд також вважає, що вказана сума є недостатньо обґрунтованою, і неспівмірною із предметом спору.

Суд враховує, що вказана справа не є справою особливої складності, обґрунтування зазначені у позовній заяві повторюються і у відповіді на відзив. При цьому пояснення та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень викладені на одному аркуші із трьох поданих. Тому, суд, в цій частині заяви вважає вартість заявленої до відшкодування суми вказаних послуг завищеною на 1000,00 грн.

Враховуючи наведене, виходячи із обставин справи, критерію пропорційності, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача, у загальному розмірі 5000,00 грн.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 262 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №18032-13 від 25.05.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (сімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.