Справа № 600/442/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р. м. Чернівці справа № 600/442/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області № Ф-778/50089-55 від 10.10.2019, якою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 8448 грн;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби в Чернівецькій області направити до Глибоцький РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано- Франківськ) повідомлення про повернення вимоги про сплату боргу (недоїмки);

- повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області безпідставно стягнені кошти в рамках виконавчого провадження № 62103984, яке відбувається на підставі вимоги про сплату боргу по єдиному соціальному внеску № Ф-778/50089-55 від 10.10.2019, яка видана Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області та подана для примусового стягнення до Глибоцький РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ), з моменту початку примусового стягнення до винесення рішення у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він відноситься до категорії осіб звільнених від сплати за себе єдиного внеску, а заяв про добровільну участь у сплаті ЄСВ до контролюючих органів не подавав. Відповідачем необґрунтовано не взято до уваги у контексті принципів належного урядування статус пенсіонера.

Крім того, позивач вказував, що звіт за 2017 рік подано ним помилково. Однак, наведена обставина, на його думку, не породжує жодних прав і обов`язків, оскільки договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування ним не укладав.

Позивач зауважував, що за наявної недоїмки відповідач не врахував всіх обставин щодо спірних відносин і не здійснив відповідні коригування, що має вплив на його майновий інтерес.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою визнано поважними причини пропуску позивача строку звернення до суду та поновлено такий строк, а також звільнено позивача від сплати судового збору.

Цією ж ухвалою витребувано у відповідача та Глибоцького РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) додаткові докази по справі.

Ухвалою суду від 19.02.2021 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.02.2021 скасовано. Прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 62103984, відкритому Глибоцьким РВДВС Південно-Західного МУМЮ на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби в Чернівецькій області №Ф-778/50089-55 від 10.10.2019 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 600/442/21-а.

ГУ ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, в якому просило у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі, оскільки на підставі самостійно поданого позивачем звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску за формою № Д-5 за 2017 р. від 19.01.2018 № 1592 сформовано оскаржувана вимогу.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що оскаржувана вимога прийнята на підставі чинного законодавства, у зв`язку із самостійно визначної бази нарахування єдиного внеску та несплатою позивачем єдиного соціального внеску. Відповідач при прийнятті оскаржуваної вимоги щодо недоїмки діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Сторони скористалися правом, передбаченим ст. ст. 163, 164 КАС України, та подали до суду відповідь на відзив, а також заперечення.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 05.01.2010, терміном дії довічно, позивачу призначено пенсію за віком.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована 15.10.2014 як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 19.02.2020 до ЄДР внесено реєстраційну дію про припинення підприємницької діяльності позивача.

Згідно Ідентифікаційних даних (дані АІС "Податковий блок) позивач взятий на облік як платник податків 16.10.2014, а 19.02.2020 припинено, але не знято з обліку.

19.01.2018 позивач подав до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 р. за формою № Д-5 (річна) та таблицю № 2, в якому визначив до сплати єдиний внесок у розмірі 8448,00 грн. Вказаний звіт зареєстровано за № 1592 від 19.01.2018.

Дослідженням інтегрованої картки платника (позивача) встановлено, що станом 09.02.2018 позивачем самостійно нараховано до сплати єдиний внесок у сумі 8448,00 грн, у зв`язку з чим утворилась недоїмка на вказану суму.

З матеріалів справи видно, що 10.10.2019 Головне управління ДПС у Чернівецькій області, у відповідності до вимог ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформовано вимогу № Ф - 778/50089-55 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено позивача, що станом на 28.02.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 8448,00 грн, в т.ч. недоїмка - у сумі 8448,00 грн.

Як зазначив позивач, про існування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску № Ф - 778/50089-55 від 10.10.2019 він дізнався після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яке відкрите Глибоцьким РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ).

Оскільки, не отримував від ГУ ДПС у Чернівецькій області оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки), то відповідно не знав про її існування та був позбавлений права оскаржити її у встановленому законодавстві порядку.

Під час розгляду справи по суті відповідач не надав до суду належні та допустимі докази вручення позивачу оскаржуваної вимоги рекомендованим поштовим відправленням з відміткою про вручення. Надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 733, на думку суду, не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вручення позивачу оскаржуваної вимоги, оскільки не містить підпису позивача та дата вручення поштового відправлення.

В ході розгляду справи по суті, відповідач не заперечував щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 13.05.2020 відповідач направив на адресу Глибоцького РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) заяву про прийняття до примусового виконання оскаржуваної вимоги № Ф - 778/50089-55 від 10.10.2019.

На підставі вказаної заяви, 19.05.2020 Глибоцьким РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62103984 з примусового виконання оскаржуваної вимоги № Ф - 778/50089-55 від 10.10.2019.

Глибоцький РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) не надав до суду докази вручення рекомендованим поштовим відправленням з відміткою про вручення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2020 ВП № 62103984 з примусового виконання вимоги № № Ф - 778/50089-55 від 10.10.2019.

За наведених обставин, судом визнано поважними причини пропуску позивачем строки звернення до суду та поновлено такий строк.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За ч. 2 ст. 19 Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на звернення до суду захист передбачає можливість отримати захист порушеного права, обумовлене тим, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. "Порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду, за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес": - правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Інструкцією, що визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів є Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 499).

Судом встановлено, що позивач зареєстрований 15.10.2014 як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник податків 16.10.2014.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 05.01.2010, терміном дії довічно, позивачу призначено пенсію за віком. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону №2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Законом № 2464-VI (стаття 25) передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно поданої самостійної звітності на суму 8448,00 грн позивачу нараховано єдиний соціальний внесок.

Відповідно до відомостей облікової картки платника ЄСВ за позивачем обліковано недоїмку зі сплати ЄСВ відповідно до самостійно поданої звітності про суми нарахованого ЄСВ у сумі 8448,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону № 2464-VI із страховими коштами, акумульованими на рахунках органів доходів і зборів, здійснюються, зокрема такі операції: 1) перерахування на рахунки Пенсійного фонду фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - недержавних пенсійних фондів відповідно до встановлених законом пропорцій розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; 2) повернення платникам єдиного внеску надміру або помилково сплачених сум; 3) повернення безпідставно стягнених сум єдиного внеску.

За приписами ст. 26 Закону № 2464-VI суми коштів, безпідставно стягнені територіальними органами доходів і зборів з юридичних і фізичних осіб, належать поверненню з рахунків органами доходів і зборів в триденний строк з дня прийняття рішення територіальним органом доходів і зборів або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Як зазначав позивач в заявах по суті, 19.01.2018 ним помилково подано до відповідача звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 в сумі 8448,00 грн за формою № Д-5. та таблицю № 2.

Згідно п. 3 розділу VI Інструкції № 499 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки. Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

За приписами п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Судом враховано, що 10.10.2019 р. відповідачем сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 778/50089-55, якою повідомлено позивача, що станом на 28.02.2018 заборгованість становить у сумі 8448,00 грн.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки. Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Рисовський проти України, 29979/04, п.71).

Згідно ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дана норма кореспондує пункту 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 14.04.2015 р. № 435 (далі - Порядок № 435), згідно якого фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платниками єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні заява та договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідачем не доведено обставини щодо обов`язку сплати ЄСВ з боку позивача. Помилкова подача позивачем звіту за 2017, на думку суду, не свідчить про його добровільну участь у системі страхування.

Відповідно п. 6 Розділу VI Інструкції № 499 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом.

Разом з тим, відповідачем не вчинено дій щодо коригування та перевірки відомостей з єдиного внеску, натомість 10.10.2019 р. прийняв оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 778/50089-55.

Згідно п. 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадку, передбаченому абз. 2 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Судом встановлено, що звіт подано позивачем 19.01.2018, а оскаржувану вимогу прийнято 10.10.2019.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що діючими Законами та Порядком № 435 не передбачено подання уточнюючих та коригуючи звітів, повторне подання звіту за один і той же період після граничного терміну його подання, самостійне виправлення помилок зазначених у звіті. Також зазначено, що суми самостійно визначеної бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і пенсіонери за віком, підлягають сплаті на загальних засадах та не підлягають скасуванню. У разі несвоєчасної сплати такого зобов`язання такі особи несуть відповідальність відповідно до ст. 25 Закону 2464-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Нормами ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі № 805/2195/17 стосовно п. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI зазначено: "аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".

На переконання суду, позивач належить до категорії осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки згідно пенсійного посвідчення є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Суд зауважує, що відповідачем складено оскаржувану вимогу від 10.10.2019 р. № Ф - 778/50089-55 на виконання повноважень, у порядку і у спосіб, передбачений законом.

Проте, оцінюючи рішення за критеріями згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, варто зазначити, що оскаржувану вимогу прийнято нерозсудливо з огляду на помилковість наданого звіту, без урахування усіх обставин справи у контексті права позивача, як на виправлення помилки так і на добровільну участь у системі загальнообов`язкового страхування з огляду на статус пенсіонера і платника єдиного податку.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені під час розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивач є визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС в Чернівецькій області від 10.10.2019 № Ф - 778/50089-55.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача направити до Глибоцького РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано- Франківськ) повідомлення про повернення вимоги про сплату боргу (недоїмки), а також повернення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача безпідставно стягнені кошти в рамках виконавчого провадження № 62103984, яке відбувається на підставі вимоги про сплату боргу по єдиному соціальному внеску № Ф-778/50089-55 від 10.10.2019, яка видана відповідачем та подана для примусового стягнення до Глибоцький РВДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ), з моменту початку примусового стягнення до винесення рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.

Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому.

Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Системний аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв`язку умови порушення її прав.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Отже, позивач, звертаючись з адміністративним позовом, на власний розсуд, тобто суб`єктивно, визначає, що його права порушені рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте такі рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст. 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом, ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій, цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушені або порушуються права чи свободи позивача.

На думку суду, позовні вимоги про зобов`язання відповідача направити до органу державної виконавчої служби повідомлення про повернення вимоги про сплату боргу (недоїмки), а також повернення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача безпідставно стягнені кошти в рамках виконавчого провадження № 62103984, не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права та є безпідставними, оскільки в даному випадку недоїмка по сплаті ЄСВ у позивача виникла на підставі прийняття оскаржуваної вимоги. Оскарження наведеного рішення, сприяє у повній мірі реалізації права на судовий захист та відновленню порушених прав та інтересів позивача в даних правовідносинах.

Крім того, суд зазначає, що на підставі судового рішення відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний вчинити відповідні дії щодо відображення в обліковій картці про скасування оскаржуваної вимоги та згідно ст. 26 Закону № 2464-VI повернути безпідставно стягнуті кошти на підставі оскаржуваної вимоги, яка скасована судом, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Тому, суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повернення безпідставно стягнутих з позивача коштів на підставі оскаржуваної вимоги, які він зобов`язаний вчинити в силу закону.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позов в цій частині позовних вимог є передчасним та необґрунтованим, тому не підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає.

Оскільки позивач ухвалою суду від 15.02.2021 звільнений від сплати судового збору, суд не проводить розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 10.10.2019 № Ф - 778/50089-55.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - ГУ ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький