Справа № 120/1597/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р. м. Вінниця Справа № 120/1597/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - ЦМУ МЮ (м. Хмельницький), управління, відповідач) про стягнення невиплаченої винагороди державного виконавця на загальну суму 19 798, 62 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує, що наказами від 28.07.2020 р. та 31.07.2020 р. їй наказано виплатити винагороду державному виконавцю на загальну суму 21535, 62 грн., однак виплачено лише 1 398, 29 грн. Позивачка звернулась до управління із заявою про виплату недоплаченої винагороди, за наслідком розгляду якої повідомлено, що виплата винагороди здійснюється разом з виплатою заробітної плати, а відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ нараховувались у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Таким чином нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників обмежувалась максимальним розміром 47 230 грн. Також зазначено, що у випадку, коли працівником не відпрацьовано місяць повністю у зв`язку з хворобою чи відпусткою, заробітна плата виплачується пропорційно відпрацьованому часу з урахуванням обмеження максимального розміру. Оскільки у серпні 2020 року ОСОБА_2 був відпрацьований один день, відповідно, винагорода державному виконавцю розрахована пропорційно відпрацьованому часу з урахуванням обмеження максимального розміру.

Позивачка з такою позицією управління не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 01.03.2021 р. відкрито провадження у справі та визначено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

18.03.2021 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову та вказав, що статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, визначено, що заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Окрім того, вказано й на те, що заробітна плата виплачується пропорційно відпрацьованому часу, при цьому позивачка в серпні перебувала у відпустці і відпрацювала лише один день.

Окремо вказано, що витрати на правничу допомогу, які просить відшкодувати позивачка є завищеними.

06.04.2021 р. надійшли доповнення до відзиву, в яких додатково зазначено, що у разі стягнення відповідної суми слід утримати податки і збори.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця, виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця визначає Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 643 (далі - Порядок №643).

Пунктом 2 Порядку №643 передбачено, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди).

Для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Положеннями пунктів 9 - 18 Порядку №643 передбачено, що заява державного виконавця про виплату винагороди розглядається безпосереднім керівником державного виконавця протягом двох робочих днів з дати її надходження та за наявності підстав, передбачених пунктами 4 і 5 цього Порядку, погоджується ним із зазначенням дати погодження. За відсутності підстав для виплати винагороди зазначена заява протягом двох робочих днів з дати її надходження повертається державному виконавцю з обґрунтуванням підстав відмови.

Під час розгляду заяви державного виконавця про виплату винагороди безпосереднім керівником державного виконавця перевіряються достовірність викладених у заяві відомостей, правильність розрахунку та наявність підстав для виплати винагороди, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Порядку.

Для перевірки наявності підстав для виплати винагороди, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Порядку, керівник державного виконавця використовує дані автоматизованої системи виконавчого провадження.

У разі погодження заяви державного виконавця про виплату винагороди та за умови дотримання критеріїв виплати винагороди керівник органу державної виконавчої служби готує подання про виплату винагороди, визначеної абзацом третім пункту 2 цього Порядку, в якому зазначає розрахунок (розподіл) такої винагороди (далі - подання про виплату винагороди).

Зазначене подання не готується у випадках, передбачених абзацами четвертим - одинадцятим пункту 2 цього Порядку.

Винагорода не виплачується, якщо державного виконавця притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із здійсненням виконавчого провадження, за яким подано заяву про виплату винагороди, або його дії (рішення) чи бездіяльність визнано неправомірними.

Погоджена безпосереднім керівником заява про виплату винагороди державному виконавцю та у випадку, передбаченому абзацом третім пункту 10 цього Порядку, - подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня подаються для погодження начальнику управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту.

У разі достатності та обґрунтованості підстав для виплати винагороди начальник управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту погоджує заяву про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди протягом трьох робочих днів з дати їх надходження.

У випадках, передбачених абзацами четвертим - одинадцятим пункту 2 цього Порядку, начальник управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту, директор Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту в разі погодження заяви державного виконавця та за умови дотримання критеріїв виплати винагороди готує обґрунтовану довідку щодо розподілу винагороди між особами, зазначеними в абзацах п`ятому, шостому або восьмому - одинадцятому пункту 2 цього Порядку (далі - довідка щодо розподілу винагороди).

За відсутності підстав для виплати винагороди заява про виплату винагороди та/або подання про виплату винагороди протягом трьох робочих днів з дати їх надходження повертаються державному виконавцю та/або керівнику органу державної виконавчої служби з обґрунтуванням підстав відмови.

Під час погодження заяви про виплату винагороди керівники органів державної виконавчої служби проводять за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження перевірку наявності підстав для виплати винагороди, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Порядку.

Безпідставна відмова у погодженні заяви державного виконавця про виплату винагороди або подання про виплату винагороди не допускається.

Державний виконавець, якому повернуто заяву про виплату винагороди, має право повторно подати таку заяву до кінця поточного року після усунення обставин, які стали підставою для її повернення.

Погоджена начальником управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту заява про виплату винагороди державному виконавцю та подання про виплату винагороди не пізніше наступного робочого дня після погодження подаються відповідному уповноваженому структурному підрозділу міжрегіонального управління юстиції. На підставі таких заяви і подання видається наказ, в якому зазначаються особи, яким виплачується винагорода, та її розміри.

У разі коли подання про виплату винагороди не погоджено, до відповідного уповноваженого структурного підрозділу міжрегіонального управління юстиції передається погоджена заява державного виконавця про виплату винагороди.

У випадках, передбачених абзацами четвертим - одинадцятим пункту 2 цього Порядку, погоджена начальником управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Мін`юсту, директором Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту, начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту заява про виплату винагороди разом із довідкою щодо розподілу винагороди (у разі її складення) не пізніше наступного робочого дня після погодження подається відповідному уповноваженому структурному підрозділу міжрегіонального управління юстиції або уповноваженому структурному підрозділу Мін`юсту. На підставі таких заяви і довідки видається наказ, в якому зазначаються особи, яким виплачується винагорода, та її розміри.

Винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.

Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

Із процитованого видно, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям сплачується винагорода на підставі поданої ним заяви. При цьому, винагорода сплачується у разі погодження безпосереднім та вищестоящим керівниками та на підставі наказу.

Судом встановлено, що наказом Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 28.07.2020 р. постановлено виплатити ОСОБА_1 винагороду на загальну суму 11 052, 90 грн.

Окрім того, наказом №1475/05 від 31.07.2020 р. постановлено виплатити позивачці винагороду в сумі 10 482, 72 грн.

Отже, наказами відповідача погоджено виплату ОСОБА_1 відповідної винагороди.

Однак виплачено лише 1398, 29 грн., а решта суми 19 798, 62 грн. обмежена у виплаті.

Відтак оцінці підлягає правомірність обмеження у виплаті винагороди, зв`язку із чим суд зазначає про наступне.

12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної постанови змін, неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік доповнено статтею 29.

Статтею 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Із процитованого видно, що обмеження застосовуються до суми, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто не більше 47 230 грн. (4 723 (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2020 р.)х10).

Як видно із розрахункового листа ОСОБА_1 за серпень 2020 р. всього нараховано 2319,22 грн., винагорода ДВС склала 21535,02 грн., обмеження ЗП СФ -19798,62 грн. Отже сума винагороди не перевищувала 47 230 грн.

Безпідставним є посилання відповідача на виплату винагороди в обмеженому розмірі через те, що позивачка перебувала у відпустці, оскільки розмір винагороди не залежить від відпрацьованого виконавцем часу, а сама сума винагороди визначається відсотково від фактично виконаного (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру/стягнутої суми.

Відтак, із урахуванням вище процитованого, суд доходить висновку про безпідставність невиплати позивачеві винагороди та, як наслідок, необхідність стягнення такої.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Позивач в прохальній частині просить стягнути витрати на правову допомогу адвоката.

В свою чергу, представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погоджується з витратами на правову допомогу, вказує на недотримання співмірності, визначеної частиною п`ятою статті 134 КАС України у їх встановлені, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами першою-третьою статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, для відшкодування правничих витрат потрібно надати договір, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема детальний опис робіт (наданих послуг), докази їх прийняття та сплати.

Як встановлено, 01 лютого 2021 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги за умовами пункту 1.1 якого адвокат зобов`язується здійснити захист прав, свобод та інтересів клієнта, а останній зобов`язується сплатити гонорар.

Додаткової угодою № 1 від 01.02.2021 р. пунктом 2 визначено, що вартість послуг становить 10 000 грн.

За змістом частин першої-третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу наведеної норми видно, що при визначені розміру гонорару адвокат враховує витрачений на надані послуги/роботи час, а сама винагорода сплачується саме за фактично виконані роботи/надані послуги.

Окрім того, відповідно до частин п`ятої, шостої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), від 28 листопада 2002 року, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Так, суду в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Договір, Додаткову угоду до нього датовані 01.02.2021 р., квитвнцію до прибуткового касового ордеру № 01/02/2021 від 1.02.2021 р.

Суд ацкентує увагу, що в Додатковій угоді зазначено, що сторони домовились, що адвокат зобов`язується надати наступні послуги: підготувати позовну заяву до Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та представляти інтереси у Вінницькому окружному адміністративному суді за позовом до Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Разом з тим, суд враховує, що не всі послуги, передбачені Додаткової угодою №1 від 01.02.2021 р. надані, зокрема, відсутнє представництво адвоката у Вінницькому окружному адміністративному суді, оскільки справа розглядалась без виклику учасників в порядку письмового провадження.

Також суд враховує, що предмет спору в цій справі містить лише один епізод спірних правовідносин, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Відтак, враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмета спору та не у повному обсязі доведеним. Відтак, враховуючи заперечення відповідача стосовно відшкодування витрат на правничу допомогу, суд керуючись процитованими вище нормами, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та відшкодувати такі в сумі 4000 грн., що відповідатиме вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 невиплачену винагороду державного виконавця на загальну сум 19 798, 62 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень 62 копійки) із відрахуванням всіх обов"язкових платежів до бюджету.

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ).

Відповідач: Центральне міжрегіональну управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, ).

Повний текст рішення сформовано: 11.05.21

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна