Справа № 620/1826/21
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м.Чернігів Справа № 620/1826/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клопота С.Л.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області в особі, в якому просить :

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної Міграційної служби в Чернігівській області від 01.12.2020 № 5780 про відмову громадянину Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

2. Зобов`язати Управління Державної Міграційної служби в Чернігівській області повторно розглянути заяву громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішення Управління Державної Міграційної служби в Чернігівській області від 01.12.2020 № 5780 про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну є протиправним, оскільки прийняте на підставі не повного з`ясування обставин справи та прямого ігнорування представлених позивачем доказів про місце свого постійного проживання.

Ухвалою судді від 16.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу 15-денний строк для надання відзиву на позов.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк надав відзив на позов, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що за наслідками аналізу наданої позивачем інформації було встановлено, що ОСОБА_1 залишив територію Народної Республіки Бангладеш добровільно, а його побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються. Враховуючи наведене, уповноваженою особою УДМС України у Чернігівській області було винесено спірний наказ про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.06.2020 позивач звернувся до Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (далі - заява) згідно пункту першого частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ (далі - Закон № 2491-ІІІ), оскільки він перебуває понад два роки у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 20.06.2018 Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Рішенням Управління Державної Міграційної служби в Чернігівській області від 01.12.2020 № 5780 позивачу було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Пункт 11 Порядку встановлює, що для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подається, зокрема, документ про місце проживання (в Україні та за кордоном).

У своїй заяві позивач вказав, що в Україні він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надав довідку Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 6438 від 13.05.2020 про реєстрацію місця проживання особи за вказаною адресою.

Відповідно до статні 10 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти

людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні

захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що

забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо

неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пункту 14 Порядку, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених

статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до MBС, органів Національної поліції, регіональнгіх органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до

компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Пункт 9 Порядку передбачає, що МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».

На виконання вищезазначених приписів законодавства УДМС України в Чернігівській області проведено перевірку щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію, під час якої 26.06.2020 було направлено запит до Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - УСР в Чернігівській області ДСР НП України).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданого представником позивача витягу з

Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, що розташований

в АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до листа УСР в Чернігівській області ДСР НП України № 2933/55/124/01- 2/20 від 30.07.2020, під час перевірки правоохоронним органом достовірності факту проживання позивача у приміщенні за вказаною ним у заяві адресою, було проведено бесіду з співвласником будинку ОСОБА_3 , яка заперечила факт проживання у ньому позивача, що свідчить про те, що вона не надавала згоди на оренду ним частини житлового примішення за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 356 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частина перша статті 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Таким чином, у зв`язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свої дії щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

Згідно з частиною першою статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його -частина.

Однак, в порушення вищенаведеної норми права, у договорі оренди квартири житлового приміщення від 19.03.2019 (далі - Договір від 19.03.2019) не вказано, яка саме частка будинку була передана одним з співвласників, ОСОБА_5 , у строкове платне користування позивачу, що свідчить про те, що даний договір порушує права інших співвласників житлового приміщення, оскільки, принаймні один з яких, не надав згоду на його оренду.

Частина третя статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (далі - Закон № 1382-1V) визначає, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що з стверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Зважаючи на те, Договір від 19.03.2019 передбачає оренду невизначеної частки будинку та укладений лише з одним із його співвласників, за відсутності згоди іншої особи, яка володіє ним на праві власності, він є нікчемним, не є доказом фактичного проживання позивача у вказаному приміщенні та не може вважатися належним документом, який є підставою для реєстрації місця проживання особи.

Згідно із частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Стаття 3 Закону № 1382-IV визначає, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до пункту 7 Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою реєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Місцем постійного доживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 Житлового кодексу України права користування цим приміщенням, на яке, за особою, зберігається це право і при тимчасовій відсутності.

При цьому поняття «місце проживання» і «місце реєстрації» не є тотожними з урахуванням, пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 1382-IV, згідно з якою реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням, адреси житла особи та унесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу.

Реєстрація місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних і достовірних доказів, не є безспірним доказом проживання особи у конкретному жилому приміщенні.

Зважаючи на викладене вище, довідку про реєстрацію місця проживання, яка видається органом реєстрації, не можна вважати безспірним доказом фактичного проживання особи у конкретному жилому приміщенні.

Таким чином, надана позивачем довідка про реєстрацію місця проживання, суперечить встановленим в ході перевірки фактам і не підтверджує факт його проживання за вказаною адресою.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей щодо свого місця проживання.

Як вже зазначалось судом, зазначення у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей є обставиною, за наявності якої, дозвіл на імміграцію не надається.

За результатами перевірки за заявою позивача, під час якої був здійснений аналіз отриманої від правоохоронних органів інформації, з огляду на подання позивачем свідомо неправдивих відомостей щодо місця свого проживання, УДМС України в Чернігівської області було обгрунтовано прийняло рішення № 5780 від 01.12.2020 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону № 2491-III.

Зважаючи на наведене вище судом встановлено, що виносячи рішення № 381-20 від 31.08.2020 щодо відмови позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області діяло в межах своїх повноважень обгрунтовано та правомірно і у суду відсутні правові підстави для його скасування.

За таких підстав, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до положень пункту 14 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області (вул.Шевченка, буд.51-А, м.Чернігів,14013) про визнання протиправною та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Суддя С.Л. Клопот