Справа № 120/1348/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 травня 2021 р. Справа № 120/1348/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом позов ОСОБА_1 до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницкої області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення 1 сесії 8 скликання Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 17.11.2020 припинено повноваження позивача на посаді виконуючого обов`язки старости Райгородської ОТГ. У зв`язку з звільненням з займаної посади, позивач 29.01.2021 звернулась до Райгородської сільської ради з заявою, в якій просила надати їй інформацію щодо наявності посад, які відповідали її попередній посаді, а за її відсутності надати нарахувати та виплатити середню заробітну плату, яку вона одержувала на посаді виконуючого обов`язки старости Райгородської ОТГ. Разом з тим, всупереч нормам чинного законодавства, відповідач не забезпечив виплату середнього заробітку на період її працевлаштування.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області щодо відмови у зберіганні, нарахуванні та виплаті ій середньої заробітної плати з 18.11.2020 на період працевлаштування, але не більше шести місяців, у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» - протиправними;

- зобов`язати Райгородську сільську раду Гайсинського району Вінницької області здійснити на період працевлаштування нарахування та виплату середньомісячної заробітної плати у відповідності з ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» але не більше як за шість місяців, починаючи з 18.11.2020 та закінчуючи 18.05.2021.

Ухвалою суду від 23.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що після внесення змін щодо статусу старости за Законом України від 16.07.2020 року № 805-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства» ст. 54-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» не містить положень про поширення на старосту гарантій діяльності депутатів місцевих рад, а ст. 14-1, яка власне й передбачала здійснення виплат на період працевлаштування, але не більше шести місяців, взагалі виключена. За таких обставин, відповідач вказує, що законних підстав для виплати позивачеві середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців з часу звільнення, немає. Також зазначав, що згідно записів трудової книжки позивача щодо її затвердження на посаду виконуючого обов`язки старости, не дає можливості встановити факт звільнення позивача за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України.

15.03.2021 позивачем подано відповідь на відзив, в якому останній позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позові.

29.03.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позову.

Водночас дата постановлення рішення суду у цій справі обумовлена перебуванням судді у відпустці в період з 12.04.2021 по 26.04.2021 включно.

Суд, дослідивши обставини справи та докази, встановив наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача УКР за №2223680, згідно розпорядження сільського голови Коржівської сільської ради Немирівського Вінницької області №3 від 10.03.1995 ОСОБА_1 прийнята на роботу головним бухгалтером централізованої бухгалтерії Коржівської сільської ради.

23.04.1998 відповідно рішення 1 сесії 23 скликання Коржівськоі сільської ради ОСОБА_1 обрана секретарем Коржівськоі сільської ради Немирівською Вінницької області.

31.03.2002 обрана головою Коржівської сільської ради.

11.12.2016 відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Коржівська сільська рада увійшла до складу Райгородської сільської об`єднаної територіальної громади Немирівського району Вінницької області.

29.12.2016 рішенням І сесії І скликання Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької обласні, на ОСОБА_1 покладено обов`язки старости до проведения перших виборів старост на території юрисдикції Райгородської об`єднаної територіальної громади

17.11.2020 відповідно рішення І сесії VIIІ скликання Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області повноваження ОСОБА_1 як старости було припинено на підставі п.п 4 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад».

Позивач вказує, що 26.11.2021 стала на облік в Немирівській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості, тобто отримала статус безробітної, що підтверджується довідкою №1 5.02-35/59 від 03.02.202 1.

ОСОБА_1 не погоджуючись щодо порядку її звільнення, а саме ненадання пропозицій щодо працевлаштування, відмови у виплаті середньої заробітної плати за 6 місяців, 29.12.2020 звернулась до Райгородської сільської ради із заявою, в якій просила привести її звільнення у відповідність до чинного законодавства.

Відповідач листом № 02/19-90 від 04.01.2021 повідомив позивача, що до внесення змін щодо статусу старости за Законом України від 16.07.2020 року № 805-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства» ст. 54-1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» містила положення про поширення на старосту гарантій діяльності депутатів місцевих рад. Однак після внесення таких змін посада старости втратила статус виборної і відповідно на старост вже не розповсюджувались вказані гарантії. Таким чином підстав для виплати середньої заробітної плати згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» немає.

29.01.2021 позивач знов звернулась до відповідача із проханням надати інформацію щодо наявності посад, які були вакантні станом на 17.11.2020 (день звільнення), які відповідали критеріям її попередньої посади з відповідним рівнем заробітної плати. У у разі неможливості працевлаштування виплатити їй заробітну платні у відповідності ч.2 ст. ЗЗ Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Позивач вказує, що станом на 16.02.2021 відповідь на її заяву не отримувала.

Так, ОСОБА_1 не погоджується з такими діями відповідача, в зв`язку із чим звернулась з цим позовом до суду.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює ЗУ "Про службу в органах місцевого самоврядування".

З урахуванням Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

За правилами ст. 118 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Статтею 14-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції чинній на момент обрання позивача на посаду старости, визначено, що староста є виборною посадовою особою місцевого самоврядування. Староста обирається жителями села, селища (сіл, селищ), розташованого на території відповідного старостинського округу, на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі.

У відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", в редакції чинній на момент обрання позивача на посаду старости, депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо статусу старости села, селища" від 09.02.2017 внесено зміни до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яким доповнено статтю 54-1 яка визначала повноваження старости.

Зокрема згідно ч. 4 ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на старост поширюються гарантії діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства» від 16.07.2020 року № 805-ІХ були внесені зміни до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які набрали законної сили 22.07.2020 року, згідно яких ст. 14-1 виключено, а ст. 54-1 викладено в новій редакції, в якій зазначено, що староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови, а також відсутнє положення про поширення на старост гарантій діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", як це було у попередній редакції.

Системний аналіз наведених норм доводить, що на час призначення позивача на посаду старости діяла редакція Закону №280/97-ВР від 08.10.16 р., в якій взагалі була відсутня ст. 54-1, в свою чергу на момент припинення повноважень- 17.11.20 р. діяла редакція Закону №280/97-ВР від 23.07.20 р., в якій також відсутня норма щодо поширення на старост відповідних гарантій.

У зв`язку з чим, відповідачем правомірно не була здійснена виплата середньої заробітної плати позивачуна період працевлаштування, але не більше шести місяців, у разі неможливості надання відповідної роботи (посади).

Таким чином, враховуючи, що на момент покладення на позивача обов`язків старости (29.12.2016) та момент припинення повноважень старости (17.11.2020), була відсутня норма, що надавала право на грошову виплату, то і позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того суд зазначає, що в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутня інформація про звільнення позивача з посади бухгалтера у зв`язку із обранням на виборчу посаду секретаря Коржівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Суд також зважає на те, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нрмативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Таким чином, нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

За таких обставин, до спірних правовідносин застосовуються закони та нормативно-правові акти, які є чинними на момент виникнення таких спірних правовідносин.

У даному випадку, правовідносини набули статусу спірних з моменту звільнення позивача з посади старости, тобто станом на 17.11.2020 року.

Станом на вказаний час ані Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ані Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» не містили положень, за якими посада старости зберігала статус виборності та відповідно на неї розповсюджувались депутатські гарантії.

Положення ст. 14-1 та ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не стосуються юридичної відповідальності особи, вони не скасовували та не пом`якшували юридичну відповідальність особи, відповідно не можуть мати зворотньої дії у часі та не можуть бути застосовані після їх скасування чи внесення змін до них.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Райгородська сільська рада Гайсинського району Вінницької області (вул. Миру 16, с. Райгород, Гайсинський район, Вінницька область, .

Рішення в повному обсязі складено: 11.05.2021 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна