Справа № 600/1945/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 травня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/1945/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 70% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, а також щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , за рахунок виплати з 01 січня 2018 року - 50 відсотків, а з 01 січня 2019 року - 75 відсотків від підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, обчисленої із застосуванням 70% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення з 01 січня 2018 року на підставі наявних в моїй пенсійній справі документів щодо розміру додаткових видів грошового забезпечення, а з 05 березня 2019 року на підставі додаткового документу, а саме довідки про розмір грошового забезпечення наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 08 серпня 2020 року №11/1057 та виплати пенсії, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з виплати сум пенсії у заниженому розмірі з 05 березня 2019 року, станом на дату виплати заборгованості у відповідному місяці.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута особі, яка її подала.

На виконання вказаної ухвали суду позивачем подано до суду заяву, в якій зазначено, що звертаючись до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 27 серпня 2020 року щодо перерахунку пенсії відповідно до листа Адміністрації Державної прикордонної служби України від 10 серпня 2020 року №11/Ц-7693 та копії довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року від 08 серпня 2020 року №11/1057, позивач був переконаний в тому, що перерахунок пенсії відбудеться у встановленому законодавством порядку. Отримавши від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листа від 01 вересня 2020 року №1642-1514/Ц-02/8-2400/20, позивач, не маючи юридичної освіти, зрозумів, що підстав для перерахунку пенсії дійсно немає. Разом з цим, у квітні 2021 року, спілкуючись з колегами, позивач дізнався, що на даний час перерахунок та виплата пенсій проводяться відповідно до рішень судів у справах, аналогічним даній справі. Після цього позивач вирішив звернутися до суду з цим позовом. З урахуванням наведеного позивач просив суд відкрити провадження у даній справі.

Вказану заяву суд розцінює як заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у зв`язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів протягом шестимісячного строку, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, лист №1642-1514/Ц-02/8-2400/20, яким позивачу відмовлено у перерахунку та виплаті його пенсії за вислугу років, видано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 01 вересня 2020 року.

До суду із даною позовною заявою позивач звернувся лише 26 квітня 2021 року (згідно відбитку штампу канцелярії суду).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом.

При цьому, беручи до уваги положення частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо строків звернення до суду в цій категорії справ, викладеній у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам, викладеним позивачем у поданій ним заяві на виконання вимог ухвали суду від 29 квітня 2021 року, та вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та наявність підстав для його поновлення, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Надаючи оцінку доводам позивача, наведеним у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що в ній не зазначено жодних причин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, які унеможливили позивача звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Так, стосовно доводів про те, що отримавши лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 01 вересня 2020 року №1642-1514/Ц-02/8-2400/20, позивач, не маючи юридичної освіти, зрозумів, що підстав для перерахунку пенсії дійсно немає, суд зазначає, що позивач жодним чином не був позбавлений гарантованого статтею 59 Конституції України права на професійну правничу допомогу, яким він міг скористатися після отримання вказаного вище листа для з`ясування обставин, чи дійсно мало місце порушення його прав, з метою захисту яких у подальшому ОСОБА_1 міг звернутися до суду у встановлений законом строк.

Твердження ж позивача про те, що у квітні 2021 року він дізнався про здійснення пенсійним органом перерахунків та виплат пенсій на підставі рішень судів у справах, аналогічних даній справі, у зв`язку з чим він вирішив звернутися до суду з цим позовом, суд оцінює критично, оскільки вказана обставина жодним чином не позбавляла можливості позивача звернутися до суду з даним позовом за захистом, як він вважає, своїх порушених прав у зв`язку із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка оформлена листом від 01 вересня 2020 року №1642-1514/Ц-02/8-2400/20, у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 08 серпня 2020 року №11/1057 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року.

Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у строк, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, у поданій заяві позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого законом строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки вказані у заяві про поновлення пропущеного процесуального строку підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними, то наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Разом з цим, суд зауважує, що позивач може звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про проведення перерахунку його пенсії на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 08 серпня 2020 року №11/1057 про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, якщо такий перерахунок досі не проведено. У разі прийняття пенсійним органом рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача на підставі вказаної вище довідки, він не позбавлений права оскаржити його у встановленому законом порядку.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк