Справа № 803/63/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 803/63/16 пров. № А/857/3041/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Ксензюк А.Я. о 13 год. 15 хв. у м. Луцьк, повний текст судового рішення складено 19 листопада 2019 року) у справі № 803/63/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив, урахуванням заяв про збільшення позовних вимог:

визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Волинської області №1к від 04.01.2016 про звільнення з роботи з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області;

поновити на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04.01.2016, як незаконно звільненого;

зобов`язати прокуратуру Волинської області запропонувати та надати посаду в одному з відділів апарату прокуратури Волинської області;

зобов`язати прокуратуру Волинської області (правонаступника) нарахувати та ваплатити в повному обсязі грошові кошти за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі в розмірі середньомісячного заробітку, з врахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з врахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років, та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувались в період з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі;

зобов`язати прокуратуру Волинської області (правонаступника) нарахувати та виплатити в повному обсязі грошові кошти за невикористані відпустки, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі;

зобов`язати прокуратуру Волинської області (правонаступника) зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі;

стягнути з прокуратури Волинської області 50000 грн завданої моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що наказ прокурора про звільнення його з посади є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки при ліквідації відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації у структурі прокуратури Волинської області утворено нові підрозділи - управління та відділи із функціями аналогічними тим, які мали ліквідовані підрозділи, які виконують такі ж функції, як і ліквідовані. ОСОБА_1 вважає, що звільнивши його з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області відповідач завдав йому моральної шкоди, оскільки, незважаючи на його багаторічну працю в органах прокуратури, не врахував його професійні якості, а тому просить визнати протиправним і скасувати наказ №1к від 04.01.2016 про звільнення його з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області прокурора відділу, поновити його з 04.01.2016 на вказаній посаді, стягнути в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016, в задоволені позову ОСОБА_1 до прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотань позивача про витребування документів, зокрема штатного розпису прокуратури Волинської області, що діяв на момент попередження про звільнення з займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та на момент звільнення; документів, які свідчать про вирішення прокуратурою питання щодо переважного права залишення на роботі серед усіх працівників апарату. Крім того, судом не враховано, що починаючи з кінця липня 2015 року у новостворених управліннях та відділах прокуратури Волинської області існували вільні посади, які поступово заповнювалися працівниками, які не мали переважного права залишення на роботі (менший стаж роботи, нижчі класні чини тощо). Разом з тим, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували неможливість запропонувати позивачу вакантні посади, а також не підтвердив неможливість переведення позивача за його згодою на одну з цих посад. Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам відповідача, зокрема, штатним розписам від 03.02.2015 та від 18.12.2015 щодо наявності вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу. Також судом не досліджувались та не витребовувались докази про те, чи на законних підставах були прийняті у новоутворені відділи та управління працівники з меншим стажем роботи, нижчим класним чином, та які не мали переважного права на залишення на роботі. Судом першої інстанції також не враховано, що з попередженням про скорочення ОСОБА_1 було ознайомлено 04.08.2015 під час його перебування у відпустці.

Крім цього вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно з рішенням комісії від 29 липня 2015 року вирішувалось питання про скорочення або переважне право залишення на роботі тільки працівників відділу, в якому працював позивач, а не всіх працівників апарату прокуратури Волинської області, які скорочувались або мали реорганізовуватись.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 803/63/16 скасовано та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської області № 1к від 04.01.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04.01.2016. Стягнуто з прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 по 02.03.2020, в сумі 448728 грн 80 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28.01.2021 постановою Верховного Суду Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 803/63/16 у частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення апеляційного суду залишено без змін.

Приймаючи оскаржене рішення суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок що відповідачем не було дотримано порядок вивільнення працівника, встановлений статтями 40, 49-2 Кодексу законів про працю України, а відтак оскаржуваний наказ про звільнення підлягав скасуванню, а позивач поновленню на роботі.

Разом з цим суд касаційної інстанції встановив, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції не було підтверджено або спростовано факт підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати з метою здійснення належного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не було з`ясовано чи передбачає зміна структури заробітної плати з одночасним збільшенням посадових окладів, інші зміни чи вимоги до розрахунку середнього заробітку, а також відповідно не встановлено розмір підвищення посадового окладу, не розраховано коефіцієнт такого підвищення. Визначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд не застосував положення пункту 10 Порядку № 100, а також не посилався на підстави його неврахування.

З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу в цій частині задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надав пояснення, вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано вірно.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та враховуючи висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати, з наступних підстав.

За змістом ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Як згадувалось вище, Верховний Суд направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає за доцільне переглянути рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 1 п. 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом 7 п. 2 Порядку № 100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів (абзац 8 п. 2 Порядку № 100).

Пунктом 10 Порядку № 100 встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі № 826/1659/17, аналізуючи положення абзаців 7, 8 п. 2 у взаємозв`язку з абзацами 1, 2 п. 10 Порядку № 100, прийшов до висновку, що у випадку зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадового окладу, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи із виплат, передбачених згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. Тому після змін структури заробітної плати і одночасного підвищення посадового окладу розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, для цілей визначення середньоденної заробітної плати не застосовуються. Натомість застосовується розмір виплат, установлений працівникові після відповідних змін.

Разом з цим, Верховний Суд у даній постанові зазначав що підвищення посадових окладів, що не поєднане зі зміною структури заробітної плати, є підставою для коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом ділення посадового окладу після підвищення на розмір посадового окладу до такого підвищення.

А, також слід зазначити що Верховний Суд у постанові від 19.08.2020 у справі № 826/1444/15, аналізуючи зміст п. 10 Порядку № 100, зазначав, що коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення. Отже, враховуючи вимоги зазначеної правової норми, зазначав, що підвищення саме посадового окладу (тарифної ставки) передбачає, відповідно, коригування заробітної плати. При цьому розрахунок коефіцієнту коригування заробітної плати, який необхідно множити на суми виплат за період до підвищення, має здійснюватися при кожному підвищенні посадового окладу.

Колегія суддів зазначає, що збільшуючи у процесі розгляду справи позовні вимоги позивач просив, зокрема, зобов`язати Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі.

Однак, як встановив Верховний Суд та підтверджується матеріалами справи, що апеляційний суд, вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витребував у відповідача інформацію про середній розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням. Відповідно до наданої довідки від 29.02.2020 середній розмір заробітної плати за останні два місяці перед звільненням, а саме вересень-жовтень 2015 року, становив 9276, 61 грн (43 робочі дні всього, 21,5 дні середнє значення); середньоденна заробітна плата становила 431, 47 грн.

Визначивши кількість днів вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 по 02.03.2020, апеляційний суд здійснив розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу (1040 робочих днів х 431, 47 грн).

У той же час, не звернувши увагу на доводи позивача в цій частині позовних вимог, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції не було підтверджено або спростовано факт підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати з метою здійснення належного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не було з`ясовано чи передбачає зміна структури заробітної плати з одночасним збільшенням посадових окладів, інші зміни чи вимоги до розрахунку середнього заробітку, а також відповідно не встановлено розмір підвищення посадового окладу, не розраховано коефіцієнт такого підвищення.

Враховуючи висновки Верховного Суду, апеляційним судом з метою здійснення належного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати, 24.03.2021 було надіслано запит до Волинської обласної прокуратури про витребування доказів, а саме довідок (із зазначенням всіх складових) про заробітну плату:

про заробітну плату прокурора відділу прокуратури Волинської області, з урахуванням посадового окладу, надбавки за класний чин, надбавки за вислугу років (понад 20 років), інших щомісячних надбавок та премій, яка нараховувалась та виплачувалась з 01.01.2016, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013;

про заробітну плату прокурора відділу прокуратури Волинської області, з урахуванням посадового окладу, надбавки за класний чин, надбавки за вислугу років (понад 20 років), інших щомісячних надбавок та премій, яка нараховувалась та виплачувалась з 06.09.2017, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657;

про заробітну плату прокурора відділу прокуратури Волинської області, з урахуванням посадового окладу, надбавки за класний чин, надбавки за вислугу років (понад 20 років), інших щомісячних надбавок та премій, яка нараховувалась та виплачувалась з 01.01.2020, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2015 № 1155.

На виконання вказаного вище запиту на адресу суду надійшов з лист з додатками.

Згідно інформації наведеної в листі слідує, що начальнику відділу представництва інтересів в суді Волинської обласної прокуратури Смалюку Т.В. надано відповідь на його рапорт начальником відділу фінансування та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Волинської обласної прокуратури Колеснікової А.О.

Так в листі зазначено: «На Ваш рапорт від 26.03.2021 в межах компетенції відділу повідомляю, що оклад прокурора відділу прокуратури Волинської області згідно відповідних постанов Кабінету Міністрів України послідовно підвищувався з 01.01.2016 згідно постанови КМУ від 09.12.2015 № 1013, з 06.09.2017 згідно постанови КМУ від 30.08.2017 № 657, з 01.01.2020 згідно постанови КМУ від 11.12.2019 №1155, з 11.09.2020 згідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6- р/2020, з 01.01.2021 згідно статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно, з урахуванням посадового окладу, надбавки за класний чин, надбавки за вислугу років (30% - понад 20 років), інших щомісячних надбавок та премій, що виплачувалась з 01.01.2016 року, заробітна плата прокурора відділу прокуратури Волинської області складала 6032,86 грн, з 01.10.2017 - 28463, 61 грн, 3 01.01.2020 - 22160, 78 грн.»

До листа долучено довідки № 21-239 від 02.04.2021, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-241 від 02.04.2021.

З довідки про розмір заробітної плати прокурора відділу з 01.01.2016 № 18-241 від 02.04.2021 встановлено, що заробітна плата прокурора відділу прокуратури Волинської області з 01.01.2016 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 з урахуванням посадового окладу - 1996, 00 грн, класний чин - 135, 00 грн, надбавки за вислугу років (30% - понад 20 років) - 598, 80 грн, ОВР (70%) - 1910, 86 грн, премії (30%) - 1392, 20 грн становила 6032, 86 грн.

З довідки про розмір заробітної плати прокурора відділу з 06.09.2017 № 18-240 від 02.04.2021 встановлено, що заробітна плата прокурора відділу прокуратури Волинської області з 06.09.2017 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 з урахуванням посадового окладу - 5730, 00 грн, класний чин - 2400, 00 грн, надбавки за вислугу років (30% - понад 20 років) - 1719, 00 грн, ОВР (70%) - 6894, 30 грн, премії (70%) - 11720, 31 грн становила 28463, 61 грн.

З довідки про розмір заробітної плати прокурора відділу з 01.01.2020 № 18-239 від 02.04.2021 встановлено, що заробітна плата прокурора відділу прокуратури Волинської області з 01.01.2020 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 з урахуванням посадового окладу - 5730, 00 грн, класний чин -0, 00 грн, надбавки за вислугу років (30% - понад 20 років) - 1719, 00 грн, ОВР (70%) - 5214, 30 грн, премії (75%) - 9497, 48 грн становила 22160, 78 грн.

Крім цього, слід зазначити, що під час судового засідання 02.03.2020 позивачем суду було надано копію довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії від 18.05.2016 № 18-216, виданої прокуратурою Волинської області, де розмір заробітної плати становить 14649, 97 коп. з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013. Тобто зазначена довідка вказувала на те, що заробітна плата на день звільнення нараховувалась та виплачувалась відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів вважає та позивачем не заперечується, що достовірність даних про заробітну плату до довідки за № 21-239 від 02.04.2021 про заробітну плату з 01.01.2020 року в сумі 22160,78 грн сумнівів не викликає.

Також сумнівів не викликає довідка № 21-240 від 02.04.2021 про заробітну плату з 06.09.2017 року в сумі 28463,61 грн. також сумнівів не виникає, оскільки дана заробітна плата фактично співпадає із заробітною платою, яка зазначена в довідці прокуратури Волинської області № 18-109 від 14.03.2020, яка подавалась позивачем в органи Пенсійного фонду України.

Разом з цим колегія суддів встановила певну розбіжність в даних зазначених в довідці 21-241 від 02.04.2021 та в довідці № 18-216 від 18.05.2016 про заробітну плату з 01.01.2016.

Так, як згадувалось вище, в довідці за № 21-241 від 02.04.2021 про заробітну плату з 01.01.2016 зазначено суму 6032,86 грн.

Разом з цим, згідно довідки від 18.05.2016 № 18-216 виданої прокуратурою Волинської області, для пред`явлення в органи Пенсійного фонду України, розмір заробітної плати з 04.01.2016 (включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань) становить 14649, 97 грн з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015.

До заробітної плати, яка нараховувалась та виплачувалась з 04.01.2016 включено основний оклад в сумі - 1996, 00 грн, класний чин - 135, 00 грн, вислуга років - 852, 40 грн, щомісячна премія, на яку нараховуються страхові внески - 8757, 25 грн., надбавка за особливо важливу роботу - 2067, 50 грн.

Відтак колегія суддів вважає, що заробітна плата з 05.01.2016 повинна становити 13808, 15 грн, а не 6032, 86 грн, оскільки дані наведені в довідці № 21-240 від 02.04.2021 суперечить інформації зазначеної в довідці від 18.05.2016 № 18-216 виданої прокуратурою Волинської області, для пред`явлення в органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 04.01.2016 до 01.03.2020 в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до 01.03.2020 із врахуванням довідок № 18-216 від 18.05.2016, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-239 від 02.04.2021, оскільки для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід врахувати факт підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати з метою здійснення належного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому апеляційну скаргу в цій частині слід задовольнити і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 803/63/16 скасувати та прийняти нове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зобов`язати Прокуратуру Волинської області (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ - 02909915) нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_1 ) з 04 січня 2016 року до 01 березня 2020 року в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04 січня 2016 року до 01 березня 2020 року із врахуванням довідок № 18-216 від 18 травня 2016 року, № 21-240 від 02 квітня 2021 року, № 21-239 від 02 квітня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Повний текст постанови складено у строк встановлений частиною 3 статті 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 11 травня 2021 року у зв`язку із тим, що суддя Довга О.І. з 05 травня 2021 року по 10 травня 2021 року перебувала у відпустці.