Справа № 160/11793/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 березня 2021 року Справа №160/11793/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення в адміністративній справі№ 160/11793/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання недійсною державної реєстрації та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 160/11793/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання недійсною державної реєстрації та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), яким позовні вимоги задоволено частково.

Судом визнано протиправним та скасовано запис про державну реєстрацію ОСОБА_1 в якості фізичної особи-підприємця - з дня внесення 18.05.2016 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Садиленко О.В. відомостей до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; визнано протиправною та скасовано вимогу від 11.05.2019 року №2175-52/04-63 ГУ ДФС України у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) на суму 21030,90 грн.; визнано протиправною та скасовано вимогу від 11.02.2020 року №2175-52/04-63 ГУ ДФС України у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) на суму 29 293, 44 грн.

Зокрема судом вирішено питання про стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплату судового збору у розмірі 1 609, 20 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 1 125, 12 грн. та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплату судового збору у розмірі 768, 40 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 1 125, 12 грн.

12.02.2021 року до суду надійшла заява позивача про винесення додаткового рішення, в якій він просить стягнути солідарно з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 24 150, 00 грн.

Як встановлено частиною третьою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на те, що дана справа розглядалася за правилами загального позовного провадження, розгляд питання про ухвалення додаткового рішення судом розглянуто у судовому засіданні з викликом учасників справи.

В судове засідання 22.03.2021 року сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд заяви без його участі.

З урахуванням вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення розглянути в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що правові підстави для ухвалення додаткового рішення у даній адміністративній справі відсутні з огляду на наступне.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як визначено частинами першою, п`ятою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статі 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина третя статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України). Як встановлено частиною п`ятою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Отже, наведені вище норми передбачають можливість ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат за таких умов: до закінчення судових дебатів особа зробила про це відповідну заяву; неможливість подання доказів про понесені судові витрати до вирішення справи по суті обумовлена поважними причинами. Якщо такі умови дотримано, то у сторони є право подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В даному випадку, рішення в адміністративній справі прийняте судом 29.01.2021 року, а заява про розподіл судових витрат подана до суду лише 12.02.2021 року, тобто після ухвалення судового рішення у даній справі.

Суд звертає увагу, що позовна заява подана до суду та підписана особисто позивачем Сисуєвим Я.І. При цьому у тексті позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів судові витрати, проте не вказував на те, що ним понесені (чи будуть понесені) будь-які витрати, зокрема, витрати на правничу допомогу, не зазначав їх орієнтовний розмір.

До позовної заяви позивачем було долучено договір про надання правової допомоги в якості представника від 22.10.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дорошенко Сергієм Миколайовичем. Пунктом 4 даного договору передбачено до правова допомога надається на платній основі, розмір та порядок оплати послуг сторони обговорюють окремо в вигляді додаткових угод, які являються невід`ємними частинами даного договору.

Після відкриття провадження і до ухвалення судового рішення доказів про понесення витрат на правничу допомогу позивач також не подав, як і не повідомив про наявність таких витрат у зв`язку із укладенням договору про надання правничої допомоги. Позивачем не надавались докази понесення витрат на правничу допомогу ні до закінчення судових дебатів у справі ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, при цьому, до закінчення судових дебатів у справі позивачем не було зроблено про це відповідну заяву.

Звертаючись 12.02.2021 року із заявою про винесення додаткового рішення, позивачем надано такі документи: копію додаткової угоди № 1 (до договору про надання правової допомоги в якості представника) від 22.10.2019 року; копію додаткової угоди № 2 (до договору про надання правової допомоги в якості представника) від 05.08.2020 року, розрахунок (розміру суми, яка підлягає оплаті за надані юридичні послуги) від 08.02.2021 року; акт приймання-передачі наданих правових послуг (виконаних робіт); квитанція для прибуткового касового ордера № 10-ДОАС/21 від 08.02.2021 року на суму 24 150 грн.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 2 та № 3 про надання правничої допомоги від 22.10.2019 року та від 05.08.2020 року, за взаємною домовленістю сторін встановлюють погодинну оплату послуг адвоката, взявши за основу рекомендовану мінімальну ставку адвокатського гонорару за годину роботи на рівні 50% прожиткового мінімуму на день оплати, встановлену рішенням № 17 Ради адвокатів Харківської області от 21.03.2018 року, (на 2019-1971 грн.), застосувавши наступний розрахунок: за 1 час роботи поза судом - 1 000 грн.; за 1 час зайнятості у суді - 1500 грн., у розмірі не менше ніж з 1 год. Тому не знаходить логічного обґрунтування та обставина, що розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу та акт приймання-передачі наданої правничої допомоги на суму 24 150 грн. складені сторонами лише 08.02.2021 року.

Відповідно до частин першої-другої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З наведеного слідує, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки розмір гонорару був визначений у договорі у погодинній оплаті, то про намір на реалізацію права на правничу допомогу та відшкодування понесених у зв`язку із цим витрат, за наведених обставин, мало б свідчити повідомлення суду про орієнтовні витрати до ухвалення судом рішення в даній справі.

Таким чином, враховуючи те, що в рішенні суду від 29.01.2021 року здійснено розподіл судових витрат, враховуючи те, що ні позивач, ні його представник із заявою про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги до закінчення судових дебатів не зверталися і документів, які б підтверджували понесені витрати, не подавали та у встановленому порядку суд не повідомляли про наявність таких витрат, враховуючи відсутність заяви про неможливість подання вищевказаних доказів щодо витрат на правничу допомогу, з урахуванням того, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана з порушенням строку встановленого ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вказану заяву залишити без розгляду.

Керуючись статтями 248, 252, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення в адміністративній справі № 160/11793/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання недійсною державної реєстрації та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська