Справа № 360/2085/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2085/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 23.04.2021 позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.

В ухвалі суду від 23.04.2021 про залишення позову без руху судом зазначено таке. В прохальній частині позовної заяви позивач, зокрема, просить визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо невключення позивача ОСОБА_1 в період часу з червня 2018 по січень 2020 до клопотань про проведення ротації особового складу, що надавались Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України для залучення поліцейських ГУНП в Луганській області до участі в Операції Об`єднаних Сил, протиправними; зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Луганській області внести зміни до клопотань про проведення ротації особового складу, що надавались Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України для залучення поліцейських ГУНП в Луганській області до участі в Операції Об`єднаних Сил включивши до них позивача ОСОБА_1 як поліцейського, яка перебувала у складі сил і засобів здійснення заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в період часу з червня 2018 по січень 2020. До суду ОСОБА_1 звернулася 19.04.2021, тобто з порушенням шестимісячного строку. Заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивачем суду не надано. При цьому в позовній заяві ОСОБА_1 посилається, що про те, що вона не є учасником ООС їй стало відомо після відповіді ГУНП в Луганській області від 04.03.2021 № 1164/111/19/05- 2021 на її запит від 19.02.2021. До цього часу, під час проходження служби, ОСОБА_1 вважала, що є учасником ООС. Тому вважає, що строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 122 КАС України, не сплив.

З таким твердження позивачки суд не погодився та зауважив, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що в період часу з червня 2018 року по січень 2020 року винагорода за безпосередню участь у заходах із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях (ООС) їй не виплачувалась. Відтак, ОСОБА_1 мала реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про причини невиплати такої допомоги, зокрема, з`ясувати питання щодо невключення її в період часу з червня 2018 по січень 2020 до клопотань про проведення ротації особового складу, що надавались Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України для залучення поліцейських ГУНП в Луганській області до участі в Операції Об`єднаних Сил. Отже, з дня неотримання виплати винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях (ООС) ОСОБА_1 вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Суд в ухвалі від 23.04.2021 зазначив, що отримання позивачкою відповіді ГУНП в Луганській області від 04.03.2021 № 1164/111/19/05-2021 у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти більш ніж через два з половиною роки після неотримання винагороди за червень 2018 року.

Позивачка посилається, що про порушення своїх прав вона дізналася лише 04.03.2021. З вищенаведених обставин суд визнав такі доводи позивачки незмістовними та зазначив, що навіть за таких умов позивачкою не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Позивачці запропоновано надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою.

Позивачці надано строк для усунення недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання копії ухвали та роз`яснено наслідки їх неусунення.

Копію ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 про залишення позовної заяви без руху позивачем отримано 30.04.2021.

05.05.2021 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від позивачки на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Розглянувши заяву про усунення недоліків позовної заяви, суд дійшов такого.

В обґрунтування вказаної заяви позивачка послалася на те, що вона не є учасником ООС їй стало відомо лише після відповіді ГУНП в Луганській області від 04.03.2021 № 1164/111/19/05-2021 на запит від 19.02.2021. До цього часу, під час проходження служби, позивачка вважала, що є учасником ООС, оскільки залучалась до несення служби на блокпосту. А факт невиплати грошової винагороди за участь в ООС не є доказом того, що позивачці було відомо про те, що вона не була залучена до складу сил і засобів ООС, а свідчить лише про наявність заборгованості із виплати винагороди за участь в ООС. Тому позивачка вважає, що строк звернення до суду, передбачений ст. 122 КАС України, нею не пропущено.

При цьому суд зауважує, що оцінку доводам про те, що позивачка не є учасником ООС їй стало відомо лише після отримання відповіді ГУНП в Луганській області від 04.03.2021 № 1164/111/19/05-2021 на запит від 19.02.2021, суд надавав в ухвалі від 23.04.2021 про залишення позовної заяви без руху.

Також суд зауважує, що залучення до несення служби на блокпосту під час проходження служби не свідчить безумовно про залучення до складу сил і засобів ООС.

Посилання позивачки на те, що факт невиплати грошової винагороди за участь в ООС свідчить лише про наявність заборгованості із виплати такої винагороди, судом розцінюється критично, оскільки відповідно до наданої позивачкою довідки про доходи від 05.02.2021 № 116/111/22-2021 у період з травня 2016 року по серпень 2016 року та з жовтня 2016 року по грудень 2016 року позивачка щомісяця отримувала винагороду за участь в АТО.

Довідок про доходи за 2017-2018 роки позивачкою суду не надано.

Інших підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом позивачем в своїй заяві не зазначено.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Вказаної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 06.03.2019 по справі № 820/394/17, від 06.03.2019 по справі № 805/1985/18-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 33).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № П/9901/823/18.

Відтак, ОСОБА_1 не було наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили звернення її до суду в межах встановленого КАС України строку. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів ним не зазначено, а судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На виконання вимог статті 123 КАС України позивачкою заяву поновлення строку звернення до адміністративного суду подано не було.

Отже, судом встановлено, що вимоги ухвали суду від 23.04.2021 про залишення позовної заяви без руху позивачем, у строк визначений судом, виконано не в повному обсязі, недоліки позовної заяви не усунуто.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною восьмою статті 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що позивач усунув не всі недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд вважає за необхідне повернути її позивачу.

Керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

СуддяІ.О. Свергун