Справа № 570/574/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 570/574/20 пров. № А/857/5438/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Кушнерика М.П.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника командира роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Леська Юрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 січня 2021 року (суддя першої інстанції Коробов С.О., м. Рівне),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до заступника командира роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Леська Ю.О., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2064014 від 03.02.2020.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 грудня 2020 року позов було задоволено повністю. Скасовано постанову заступника командира роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Леська Ю.О. серії ЕАК №2064014 від 03.02.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу у розмірі 425 гривень. Закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122 КпАП України відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

30 грудня 2020 року позивачем було подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з судовим розглядом справи в сумі 7500 гривень .

Додатковим рішення Рівненського районного суду від 5 січня 2021 року вказану заяву задоволено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати у сумі 7500 гривень, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у справі за адміністративним позовом представника позивача - адвоката Кузьмарука О.С. в інтересах ОСОБА_1 .

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати оскаржуване додаткове рішення і відмовити у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу. Аргументуючи незгоду, вказав, що в договорі про надання правничої допомоги не зазначено розміру адвокатського гонорару. Також порушено принцип співмірності заявлених до стягнення витрат предмету оскарження, яким є постанова про накладання штрафу в сумі 425 гривень. Суд не взяв до уваги відсутність впливу вирішення даної справи на репутацію позивача та відсутність публічного інтересу до даної справи.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача Кузьмарук О.С. був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у заяві про ухвалення додаткового рішення, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання повідомлення на офіційну електронну пошту зазначеного учасники справи, яка вказана в апеляційній скарзі, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Клопотань про відкладення слухання справи подано не було.

Суд, дослідивши доводи апеляційної скарги, письмові докази, що наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Особливості постановлення додаткового судового рішення врегульовано статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відтак, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є невирішення судом питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2019 по справі № 826/15063/18, згідно яких, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката представником позивача надано договір про надання правничої допомоги, що укладений 04 лютого 2020 року, акт виконаних робіт (наданих послуг), копію меморіального ордеру №@2РL489652 від 07.02.2020 відповідно до якого на розрахунковий рахунок адвоката Кузьмарука О.С. перераховано 5500 грн. оплати згідно договору про надання правничої допомоги б/н від 04.02.20; квитанцію до прибуткового касового ордеру №1/12 від 28.12.20, відповідно до якого позивачем сплачено адвокату сплачено готівкою 2000 грн. оплати згідно договору про надання правничої допомоги б/н від 04.02.20.

Договором про надання правничої допомоги від 04 лютого 2020 року передбачено, що замовник в особі ОСОБА_1 доручає, а адвокат в особі Кузьмарука О.С. приймає на себе зобов`язання по здійсненню комплексу адвокатських послуг щодо захисту прав і законних інтересів замовника в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, у вигляді надання усних та письмових консультацій з правових питань; складання необхідних процесуальних документів, у тому числі претензій, позовних заяв, клопотань, пояснень, скарг, а також інших письмових документів правового характеру; надання консультаційних послуг з приводу захисту інтересів замовника в судах, інших юрисдикційних органах; представництво інтересів замовника перед юридичними та фізичними особами в органах державної влади та управління, в судах всіх інстанцій.

Згідно акта виконаних робіт №1 від 28.12.2020 вартість наданих послуг та виконаних робіт, в тому числі гонорар адвоката, становить 7500 гривень.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, перелічивши надані позивачем докази у підтвердження витрат на правничу допомогу та зазначаючи про наявність цих документів в матеріалах справи, не надав оцінки цим документам на предмет їх належності, допустимості та достатності щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, не досліджував обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначений в тому числі в акті наданих послуг (правової допомоги), складність та якість складених документів, співмірність розміру витрат витраченому адвокатом часу, ціні позову.

Апеляційний суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як видно з поданих документів, адвокатом виокремлено вартість консультації щодо можливості оскарження в судовому порядку постанови по накладання штрафу - 420,4 грн., укладення договору про надання правничої допомоги - 420,4 грн, вивчення та аналіз судової практики - 840,8 грн, підготовка стратегії захисту - 840, 8 грн, підготовка та подання позовної заяви - 840, 8 грн., ознайомлення з матеріалами справи - 420, 4 грн, опрацювання відзиву - 420, 4 грн, підготовка скарги на дії працівників поліції - 840, 8 , участь в судовому засіданні - 420, 4 грн.

Отже, до вартості витрат на правничу допомогу включено вартість робіт, які не відносяться до розгляду даної справи, зокрема, консультації щодо можливості оскарження в судовому порядку постанови по накладання штрафу - 420,4 грн., укладення договору про надання правничої допомоги - 420, 4 грн, вивчення та аналіз судової практики - 840, 8 грн, підготовка стратегії захисту - 840, 8 грн, підготовка скарги на дії працівників поліції - 840, 8 грн.

Також, як видно з матеріалів справи, представник позивача не брав участі у судовому засіданні, а також не вчиняв процесуальних дій на наслідками подання відзиву відповідачем.

Отже, вартість таких послуг була безпідставно включена до суми стягнення на користь позивача.

Також суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Як видно з матеріалів справи, суд призначив слухання заяви про постановлення додаткового рішення та стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу без участі сторін, що є порушенням ч. 3 статті 252 КАС України.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази надсилання відповідачу вказаної заяви із копіями документів на підтвердження витрат.

Отже, відповідач був позбавлений можливості висловити свою думку щодо обґрунтованості поданої заяви і заявити на цій стадії про зменшення заявленої до стягнення суми.

Таким чином, судом було порушено один з принципів адміністративного судочинства - змагальності.

При цьому відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що вважає неспівмірною визначену судом суму 7500 грн, оскільки така явно не відповідає ціні позову, значення результатів розгляду для позивача, а також часу необхідному для здійснення представництва у справі такої категорії .

Отже, оскільки відповідач заявив про неспівмірність заявленої суми, апеляційний суд вважає , що необхідно зменшити розмір витрат.

При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, апеляційний суд враховує, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви та обґрунтування правової позиції позивача не потребувало витрачання великої кількості часу.

Також апеляційний суд враховує, що сума штрафу згідно оскаржуваної постанови відповідача складала 425 гривень.

Отже, суд вважає співмірним розмір відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 850 гривень, який є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити і скасувати додаткове рішення суду з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви представника позивача про відшкодування судових витрат в сумі 850 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст.272, 286, 308, 310, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 05 січня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву представника позивача про відшкодування судових витрат задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (вул. Ф.Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
М. П. Кушнерик