Справа № 160/2890/21
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року Справа № 160/2890/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у незастосуванні при розрахунку з 04.01.2021р. пенсії за віком ОСОБА_1 , показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018 - 2020 роки та незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 15.08.1978р. по 15.10.1979р. та з 01.06.1996р. по 11.08.1998р;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 15.08.1978р. по 15.10.1979р. в колгоспі «Прогрес» та з 01.06.1996р. по 11.08.1998р. в ТОВ «Стайер»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018 - 2020 роки, з 04 січня 2021 року з урахуванням фактично виплачених сум.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 11.09.2006 року по 31.12.2020 року йому виплачувалась пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 04.01.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Додатково до заяви від 04.01.2021 року позивач надав заяву про призначення та виплату пенсії, у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосувавши показник заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за останні три роки які передують року зверненню за призначенням пенсії, тобто за 2018 - 2020 роки. Однак, листом № 2728-1367/К-01/8-0400/21 від 29.01.2021 року відповідач повідомив, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 було застосовано показник середньої заробітної плати працівників в галузях національної економіки за 2014, 2015, 2016 роки, який становить 3764 грн. 40 коп. Крім того, відповідач повідомив, що не можливо зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.08.1978 року по 15.10.1979 року, оскільки надана архівна довідка від 17.10.2005 №870 про трудовий стаж та заробіток, видана Царичанським районним архівним відділом на ім`я « ОСОБА_1 » з позначкою «так у документі», тоді як згідно паспорту зазначено « ОСОБА_1 », та з 01.06.1996 року по 11.08.1998 року в ТОВ «Стайер», оскільки у записах трудової книжки в даті звільнення та у наказі про звільнення наявні виправлення. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі № 160/2890/21 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
01.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що з 2006 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». 04.01.2021 ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на те, що переведення з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, а пенсійне законодавство не містить застереження щодо переведення з одного на інший вид пенсії лише в межах одного закону (в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), то відповідно до поданої заяви розмір пенсії позивача перерахований відповідно до приписів ч. 3 ст. 45 та п.п. 4-3 ч. 4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (збільшений на 1,17 та на 1,11) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Отже, враховуючи той факт, що позивач, починаючи з 2006 року став учасником правовідносин у сфері пенсійного страхування шляхом отримання пенсії за вислугу років, підстави для здійснення первинного призначення пенсії у 2021 році за нормами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні. Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 11.09.2006 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
В період з 2006 по 2020 роки ОСОБА_1 продовжував працювати, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_2 та продовжував сплачувати страхові внески, що підтверджується розрахунком з Підсистеми призначення та виплати пенсії.
04.01.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом № 2728-1367/К-01/8-0400/21 від 29.01.2021 року відповідач повідомив, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 було застосовано показник середньої заробітної плати працівників в галузях національної економіки за 2014, 2015, 2016 роки, який становить 3764 грн. 40 коп. Крім того, відповідач повідомив, що не можливо зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.08.1978 року по 15.10.1979 року, оскільки надана архівна довідка від 17.10.2005 №870 про трудовий стаж та заробіток, видана Царичанським районним архівним відділом на ім`я « ОСОБА_1 » з позначкою «так у документі», тоді як згідно паспорту зазначено « ОСОБА_1 », та з 01.06.1996 року по 11.08.1998 року в ТОВ «Стайер», оскільки у записах трудової книжки в даті звільнення та у наказі про звільнення наявні виправлення.
Крім того, в означеному листі відповідач зазначив, що загальний стаж роботи склав 37 років 6 місяців 27 днів.
Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 1-1 Закону України від 09.04.1992р. № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-XII) законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно з положеннями статті 7 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.
Таким чином, у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України №2262-XII та Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), такій особі призначається одна пенсія за її вибором.
Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Пенсійні виплати - це грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.
Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону України №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду; при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що Законом №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший і саме у такому випадку показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу.
Суд також зазначає, що 11.10.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VIII, яким внесені зміни до Закону №1058-IV.
Так, відповідно до положень п.4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Із зазначених норм слідує, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, при якому, також враховуються наведені приписи п. п. 4-3 ч. 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, при зверненні ОСОБА_1 , якому було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону № 2262-ХІІ, до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV.
Вказана правова позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.10.2018 року у справі № 876/5312/17.
Таким чином, суд доходить до висновку, що у випадку звернення осіб, які отримують пенсію за вислугу років, що призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за призначенням пенсії за віком на загальних підставах, право на призначення пенсії даного виду виникає вперше, а не відбувається перехід з одного виду пенсії на інший в межах одного закону.
В даному випадку, органи Пенсійного фонду зобов`язані призначати пенсію за віком на загальних підставах, згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а не застосовувати показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях, який враховувався при призначенні пенсії за вислугу років, згідно із вимогами спеціального Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки, має місце призначення пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.
За вказаних обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в даній частині.
Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача роботи з 15.08.1978 року по 15.10.1979 року в колгоспі «Прогрес» та з 01.06.1996 року по 11.08.1998 року в ТОВ «Стайер» суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 позивач з 01.06.1996 року по 11.08.1998 року в ТОВ «Стайер» (запис №9, 10) та з 15.08.1978 року по 15.10.1979 року працював в колгоспі «Прогрес», що підтверджується архівною довідкою від 17.10.2005 №870 про трудовий стаж та заробіток, виданою Царичанським районним архівним відділом.
Суд зазначає, що дійсно в записі №10 про звільнення з посади механіка міститься виправлення в даті наказу та даті звільнення, а саме місяць 08 та рік 1998, цифра « 8» виправлена. Інші дати та записи в трудовій книжці за спірний період зроблено чітко, розбірливо, без виправлень, містять необхідні підписи та печатки.
Саме дана обставина стала причиною відмови в зарахуванні спірного періоду роботи до загального стажу позивача.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Згідно частин 1 та 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 21 Закону №1058 до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (до 01 січня 2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Статтею статтею 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону №1788 Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно пунктів 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Також, позивачем долучено до матеріалів справи архівну довідку від 17.10.2005 №870 про трудовий стаж та заробіток, видана Царичанським районним архівним відділом на ім`я « ОСОБА_1 » з позначкою «так у документі».
Тобто, з наведеного вбачається, що позивачем надано достатньо доказів про вжиття всіх можливих та залежних від нього заходів для підтвердження спірного трудового стажу.
Суд звертає увагу відповідача, що запис в трудовій книжці містить виправлення лише щодо року та місяця в даті наказу про звільнення з роботи, проте дату звільнення з посади можливо встановити, оскільки відповідно до п.2.3. Інструкції Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, у закладах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці в СРСР від 20.06.1974 р. №162 (діючої станом на день оформлення спірного запису у трудовій книжці, далі - Інструкція №162) всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, перевід на іншу постійну роботу чи звільненні вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд вважає за необхідне зазначити, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.
Та обставина, що на записах про звільнення є недоліки у печатках підприємств, наявність виправлень не робить записи неправдивим та не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи.
Відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058.
Суд звертає увагу, що згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.
У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Архівною довідкою підтверджено, що позивач дійсно працював в колгоспі (КСП) «Прогрес» в оспорюваний період, який не враховано відповідачем.
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.
За таких обставин, відповідач безпідставно не врахував до загального стажу роботи позивача період його роботи в колгоспі (КСП) «Прогрес».
Незарахування відповідачем до стажу роботи позивача періоду його роботи в колгоспі (КСП) «Прогрес», з підстав того, що в наданій архівній довідці скорочено ім`я по-батькові « ОСОБА_1 » є безпідставним, оскільки згідно паспорту зазначено « ОСОБА_1 », що дає змогу підтвердити скорочення ім`я по батькові « ОСОБА_1 » - « ОСОБА_1 ».
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому період його роботи у колгоспі «Прогрес» слід враховувати повністю незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв чи виконання встановленого мінімуму трудової участі.
Також, недотримання правил ведення або неналежне оформлення книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників, з якої були взяті дані для довідки №870 від 17.10.2005 року, не повинно мати негативні наслідки для робітника й не може впливати на його особисті права, оскільки порушення в заповненні допущені зовсім іншою особою.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням наведеного, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 18.02.2021 року №5.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у незастосуванні при розрахунку з 04.01.2021р. пенсії за віком ОСОБА_1 , показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018 - 2020 роки та незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 15.08.1978 року по 15.10.1979 року та з 01.06.1996 року по 11.08.1998 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна