Справа № 160/13681/20
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
за участю: секретаря с/з Носенко К.В.
представника позивача Плотніченко Д.Г.,
представника відповідача Максименко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Статтрейдкомпанія» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та нечинним рішення, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Статтрейдкомпанія» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради, в якому просить: визнати протиправним та недійсним п. 2 рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №325 від 16.02.2004 року (зі змінами) Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі (Додаток 1 до рішення Виконкому міської ради від 16.02.2004 року №325, зі змінами) та Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі (Додаток 2 до рішення виконкому міської ради від 31.08.2011 року №1148, зі змінами).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
10.11.2020 року представником позивача подано клопотання на усунення недоліків позову з уточненою позовною заявою та клопотанням про залучення третьої особи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 22.12.2020 року.
18.12.2020 року на офіційну електронну адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи про відкладення судового засідання.
В підготовче судове засідання, призначене на 22.12.2020 року, з`явились представники сторін. Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14.01.2021 року.
12.01.2021 року на офіційну електронну адресу суду та 14.01.2021 року до канцелярії суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи, в яких просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування правової позиції зазначив, що позивач знав про наявність попереджень про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Дніпрі, що підтверджується листом позивача від 06.04.2020 року №100, де позивач вказує, що не вважає, що рекламні конструкції розміщені з порушенням та просить скасувати попередження №004776 та №004777, та листом позивача від 06.04.2020 року №101, де зазначаються попередження №004776 та №004777 з проханням письмового вказати щодо виявлених порушень законодавства, зазначених у попередженнях. Позивач не оформив дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, не надав відповідні ескізи та проекти для узгодження, самовільно розмістив зовнішню рекламу, тим самим грубо порушив вимоги діючого законодавства України щодо розміщення зовнішньої реклами, в тому числі вимоги статті 16 Закону України «Про рекламу», п.п.3 та 24 Типових правил та п. 3.22 Порядку. Пунктами 24, 26,46 та 47 Типових правил чітко регламентуються порядок дій розповсюджувача зовнішньої реклами. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу. Після розташування рекламного засобу розповсюджувач зовнішньої реклами у п`ятиденний строк зобов`язаний подати робочому органу фотокартку місця розташування рекламного засобу (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів). У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк. У разі невиконання цієї вимога орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розповсюджувач зовнішньої реклами, винний у порушенні Типових правил, несе відповідальність згідно із законодавством. Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі, затверджений рішенням Виконавчого комітету міської ради від 16.02.2004 № 325, який позивач просить визнати протиправним та скасувати, було викладено у новій редакції (внесені зміни) та затверджено рішенням Виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 року № 1148. Цим же рішенням затверджено Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі (далі - Положення). Повідомлення про оприлюднення проекту Порядку та Положення було опубліковано у газеті «Наше місто» 13.07.2011, проекти вищезазначених актів опубліковано у газеті «Наше місто» 19.07.2011 року, разом з аналізом регуляторного впливу проекту регуляторного акту та опубліковані на сайті Дніпровської міської ради 31.08.2011 року. Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради було чітко дотримано процедуру прийняття регуляторного акту, передбачену Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Законом України «Про доступ до публічної інформації», проекти Порядку та Положення належним чином оприлюднені та доведені до відома громадськості в офіційному друкованому виданні «Наше місто», та належним чином оприлюднені і доведені до відома громадськості на офіційному веб-порталі в мережі інтернет -офіційному сайті Дніпровської міської ради. Зокрема, проект Порядку та Положення були опубліковані 19.07.2011 року з метою отримання зауважень та пропозицій від фізичних та юридичних осіб, та їх об`єднань. Таким чином, твердження позивача, що строк оскарження пропущено, однак він підлягає поновленню, оскільки фактично ніби-то порушено права позивача тільки 26.05.2020 року, а відповідь на адвокатський запит отримана лише 17.08.2020 року, КП «Земград» вважає неприпустимим, а їх поновлення судом - передчасне.
13.01.2021 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування правової позиції зазначено, що позивачем не наведено жодних фактів порушення його прав чи інтересів нормами оскаржуваних Рішення №325, Порядку або Положення; не зазначено, яка норма зазначених актів порушує право власності ТОВ «Статтрейдкомпанія» та яка обставина підкріплює твердження позивача про порушення приписами зазначених актів міської ради його права як власника земельної ділянки та нерухомості, яка на ній розташована. Зазначення товариством в позові про порушення його прав в результаті правовідносин саме з КП «Земград» ДМР спростовує наявність факту порушення його суб`єктивних інтересів безпосередньо нормами оскаржуваних рішення №325, Порядку або Положення. Пункт 2.4 Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі встановлює повноваження КП «Земград» здійснювати організацію та проведення примусового демонтажу рекламних засобів власними силами або із залученням сторонніх організацій. Рішенням Виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 року №1148 внесено зміни до рішення Виконкому міської ради від 16.02.2004 року №325 та викладено Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську в новій редакції. Рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 31.08.2011 року №1148 автоматично скасовує раніше прийняте виконкомом рішення від 16.02.2004 року №325.
В підготовче судове засідання, призначене на 14.01.2021 року, з`явились представники сторін. Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 16.02.2021 року.
02.02.2021 року представником позивача подано відповідь на письмові пояснення третьої особи, в якому вказано, що правомірність дій третьої особи щодо демонтажу майна позивача не є предметом даної справи. В даному випадку відповідачем, всупереч вимог ст. 19 Конституції України, своїм рішенням затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі та Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі, якими серед іншого наділено третю особу правами, обов`язками та повноваженнями, які не передбачені чинним законодавством. Якщо Положення місцевих Правил розміщення зовнішньої реклами в цій частині суперечать вимогам норм нормативно-правових актів вищої юридичної сили, то вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Позивач зазначає, що строк оскарження п.2 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №325 від 16.02.2004 року, Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі пропущено, однак фактично порушено права позивача лише 26.05.2020 року, а відповідь на адвокатський запит, зі змісту якої випливає протиправність регуляторного акту отримана лише 17.08.2020 року.
02.02.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказано, що Порядок та Положення не узгоджуються з вимогам законодавства з питань дозвільної системи, зокрема, у наступному. Підпунктом 1.2 пункту 1 Порядку передбачені терміни, які не відповідають визначенням Типових правил № 2067. Визначення термінів не входить до повноважень органів місцевого самоврядування. Пунктами 2.3 та 2.5 розділу 2 Порядку встановлено ряд повноважень робочого органу та комунального підприємства «Земград» Дніпровської міської ради (яке реалізує господарську компетенцію органу місцевого самоврядування у сфері розміщення зовнішньої реклами), не передбачених Законом про рекламу, Типовими правилами № 2067 та які не є предметом регулювання Порядку, наприклад: розроблення пропозицій щодо формування єдиної міської політики у сфері регулювання рекламної діяльності; участь у складанні актів огляду технічного стану рекламних засобів у випадках, якщо рекламні засоби заважають проведенню робіт з усунення аварійних ситуацій; участь у проведенні примусового демонтажу рекламних засобів з підписанням актів демонтажу. Крім того, пунктом 2.3 розділу 2 Порядку визначено, що до повноважень робочого органу ради належить, зокрема, розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами про надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії, прийняття рішення про встановлення за заявником пріоритету на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову у встановленні такого пріоритету. Також пунктами 3.3-3.11 розділу 3 Порядку визначено порядок прийняття рішень про встановлення за заявником пріоритету, плати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу на період встановлення пріоритету, відмови у його встановленні; розділом 4 Порядку встановлено порядок внесення змін у дозвіл, продовження строку його дії, переоформлення дозволу, а розділом 5 Порядку - порядок скасування дозволів на розміщення зовнішньої реклами. Слід звернути увагу, що на сьогодні ані Законом про дозвільну систему, ані Законом про рекламу не передбачено процедури внесення змін до дозволу на розміщення об`єкту зовнішньої реклами, продовження строку його дії, припинення дії дозволу та встановлення пріоритету заявника на розміщення рекламного засобу. Процедура погодження, визначена розділом 3 Порядку, суперечить нормам Закону про дозвільну систему. Позивач зазначає, що рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №325 від 16.02.2004 року не втратило чинності, однак до нього неодноразово вносились зміни. В даному випадку окреме оскарження кожного окремого рішення виконкому міської ради, якими були внесені зміни до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №325 від 16.02.2004 року, в даному випадку не є належним способом захисту.
16.02.2021 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.
В підготовче судове засідання, призначене на 16.02.2021 року, з`явились представники сторін. Судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 02.03.2021 року.
26.02.2021 року представником позивача подано клопотання про відшкодування судових витрат.
В підготовче судове засідання, призначене на 02.03.2021 року, з`явились представники сторін. Судом закінчено підготовче провадження у справі та призначено до розгляду на 30.03.2021 року
В судове засідання, призначене на 30.03.2021 року, з`явились представники сторін, підтримали обрані правові позиції, судом оголошено перерву до 13.04.2021 року.
09.04.2021 року представником позивача подані письмові пояснення з викладенням правової позиції, аналогічної заявленій у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача та письмові пояснення третьої особи.
12.04.2021 року представником відповідача подані додаткові письмові заперечення проти позовних вимог позивача. В них зазначається, що положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі (додаток 2 до рішення виконкому міської ради від 31.08.2011 №1148 зі змінами) не суперечить актам вищої юридичної сили, його затвердження є законним і обґрунтованим. При прийнятті рішення від 31.08.2011 року №1148 Виконавчим комітетом міської ради дотримано вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» щодо обов`язковості оприлюднення проекту регуляторного акта і відповідного аналізу регуляторного впливу, що не спростовано позивачем. Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі встановлює, що самовільно розташовані рекламні засоби (рекламні засоби, розташовані без отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, у разі скасування дозволу, після закінчення строку дії дозволу - якщо строк дії дозволу не продовжено) підлягають демонтажу. Позивачем не заперечується відсутність у нього дозволу на розміщення рекламної конструкції за адресою: вул. Широка, 43Б, м. Дніпро. Товариством у відповіді на відзив заперечується обставина щодо втрати чинності оскаржуваного ним рішення виконавчого комітету від 16.02.2004 № 325. В якості доказу наведено рішення виконавчого комітету, якими, як зазначає позивач, вносилися зміни саме в спірне рішення, а тому воно є чинним. Відповідач вважає, що позивачем такий висновок зроблено поспішно без достатнього аналізу змісту прийнятих виконавчим комітетом рішень про внесення змін в Порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі. Наведені в якості доказу рішення від 13.12.2005 року №5297 та від 14.08.2008 року № 2453 не можуть прийматися до уваги, оскільки прийняті до введення в дію Порядку, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 31.08.2011 року №1148. В подальшому рішеннями від 12.07.2016 року № 263, від 20.12.2016 року №650, від 25.05.2017 року №361 було внесено зміни в Порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі та в Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі, які затверджено рішенням виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 року №1148.
В судове засідання, призначене на 13.04.2021 року, з`явились представники позивача та відповідача, підтримали обрані правові позиції. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 року №236/57 змінено цільове призначення земельної ділянки, площею 0,7930 га, кадастровий номер :01:519:0131, у районі по вул. Широкій, у районі вул. Пестеля, що перебуває у власності ТОВ «Статтрейдкомпанія», з «02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка))» на «03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі)».

Відповідно до рішення головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 24 квітня 2020 року №2-24/04, надано погодження на присвоєння адреси - вул. Широка, 43Б будівлі торговельного призначення з реалізації продовольчої і непродовольчої групи товарів по АДРЕСА_1 .

Згідно із карткою обліку основних засобів та акту приймання-передачі основних засобів, 12 травня 2020 року введено в експлуатацію та передано на баланс ТОВ «Статтрейдкомпанія» основний засіб за найменуванням «Щит», балансовою вартістю 256666 грн. 67 коп.

Тобто, з вище викладеного вбачається, що станом на 26.05.2020 року ТОВ «Статтрейдкомпанія» є власником земельної ділянки площею 0,7930 га, кадастровий номер :01:519:0131, цільове призначення «03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі)». На зазначеній земельній ділянці розташована будівля торговельного призначення з реалізації продовольчої і непродовольчої групи товарів загальною площею - 1416,7 кв. м., щит та інше майно, що належить на праві приватної власності ТОВ «Статтрейдкомпанія». Право власності на зазначену земельну ділянку та розміщені на ній об`єкти зареєстровані у встановленому законом порядку. Цілісний майновий комплекс перебуває на балансі ТОВ «Статтрейдкомпанія».

Вказані обставини сторонами справи не спростовуються.

Як відомо з матеріалів справи, 26.05.2020 року, у період часу приблизно 01 години 00 хвилин по 03 годину 00 хвилин, на території земельної ділянки кадастровий номер :01:519:0131, що є приватною власністю ТОВ Статтрейдкомпанія, посадові особи КП «Земград» Дніпровської міської ради, зрізали за допомогою власних спеціальних технічних засобів встановлені на території вказаної земельної ділянки інформаційні щити ТОВ «Статтрейдкомпанія».

При цьому вказаними посадовими особами складено акт примусового демонтажу рекламних засобів, розташованих на території міста з порушенням встановленого порядку розміщення зовнішньої реклами від 25.05.2020 року, відповідно до тексту якого підставою для демонтажу є рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 24.03.2020 року №381 «Про демонтаж рекламних засобів».

З метою захисту порушених прав, серед іншого, представником позивача направлено адвокатський запит Державної регуляторної служби України. 17.08.2020 року представником ТОВ «Статгрейдкомпанія» отримано від Державної регуляторної служби України відповідь на адвокатський запит, відповідно до тексту якого рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 325 від 16.02.2004 року «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі» суперечить вимогам чинного законодавства України.

Позивач, звертаючись до суду зазначає, що норми, викладені в рішенні виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 325 від 16.02.2004 року «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі», на підставі якого було демонтовано рекламні засоби позивача, є протиправним, норми цього рішення не відповідають Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067 та Закону України «Про рекламу», а також позивач зазначає про відсутність повноважень у сфері державного нагляду (контролю) у сфері рекламних послуг у органів місцевого самоврядування.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд виходить з наступного.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про рекламу», цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з розповсюдженням інформації, обов`язковість розміщення та оприлюднення якої визначено іншими законами України.

Дія цього Закону не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю.

В статті 1 Закону України «Про рекламу» наведені визначення наступних термінів, а саме: реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Правила розміщення зовнішньої реклами регламентовані статтею 16 Закону України «Про рекламу», а також Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 (далі Типові правила № 2067).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

Частиною другою статті 16 Закону України «Про рекламу» визначені вимоги, яким повинна відповідати зовнішня реклама, а саме: розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Як вже зазначено судом та передбачено ст. 16 Закону України «Про рекламу» Порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах визначають Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. № 2067.

Відповідно до визначення пункту 2 Типових правил, дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

За приписами пункту 3 Типових правил № 2067, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності.

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу (пункт 24 Типових правил № 2067).

Згідно пункту 5 Типових правил № 2067, для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Як визначено пунктом 6 Типових правил № 2067, до повноважень робочого органу належать:

розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії;

надання у разі потреби розповсюджувачам зовнішньої реклами архітектурно-планувальних завдань на опрацювання проектно-технічної документації для розташування складних (дахових) рекламних засобів;

прийняття рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету;

підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу (у тому числі погодження з органами та особами, зазначеними у пункті 16 цих Правил) чи про відмову у його наданні;

видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради;

ведення інформаційного банку даних місць розташування рекламних засобів, плану їх розміщення та надання в установленому порядку інформації для оновлення даних містобудівного кадастру населених пунктів;

подання територіальним органам спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі матеріалів про порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами;

підготовка і подання виконавчому органу ради пропозицій щодо розмірів плати за надання послуг робочим органом на підставі калькуляції витрат для прийняття відповідного рішення.

Робочий орган здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

У відповідності до наведених вимог Закону України «Про рекламу» та на підставі наведених Типових правил №2067 розроблено Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі, який затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.02.2004 року №325 (регуляторний акт) та Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі, затверджений рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011 року №1148.

Відповідно до п.1.1 Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі розроблений відповідно до законів України «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», на підставі Типових правил розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (зі змінами), і визначає порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі та порядок надання дозволів на розміщення такої реклами. Порядок є обов`язковим для всіх фізичних і юридичних осіб незалежно від форми власності в регулюванні правовідносин, що виникають у процесі розміщення зовнішньої реклами на території міста Дніпра та під час надання дозволів на розміщення такої реклами.

Пунктом 2 Порядку, з яким не погоджується позивач визначено, зокрема, що функції робочого органу з регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі здійснює робочий орган, яким визначено департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради.

У пункті 2.3 Порядку визначено повноваження робочого органу.

Пунктом 2.4 Порядку встановлено, що комунальною установою, від імені якої відповідно до законодавства реалізується господарська компетенція органів місцевого самоврядування у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі, є Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради.

В пункті 2.5 Порядку зазначено, що до повноважень КП «Земград» зокрема, належать: організація та проведення демонтажу рекламних засобів власними силами або із залученням сторонніх організацій в порядку, встановленому виконавчим комітетом міської ради.

Відповідно до п.9.1 Порядку контроль за додержанням Порядку здійснюють в межах своїх повноважень робочий орган, КП «Земград», виконавчий комітет міської ради.

Згідно з п.9.3 Порядку робочий орган має право вимагати усунення порушень законодавства про рекламу.

В пункті 9.4 Порядку визначено, що робочий орган у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення зовнішньої реклами КП «Земград» може звертатись до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою щодо усунення порушень у визначений строк. У разі невиконання цієї вимоги та в залежності від правопорушення КП «Земград» передає матеріали до робочого органу для подальшого подання інформації територіальному органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів в Дніпропетровській області у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та/або КП «Земград» може вжити інші заходи, передбачені чинним законодавством та цим Порядком.

В пункті 1.2 Положення визначено, що воно розроблено на підставі Закону України «Про рекламу», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (зі змінами та доповненнями), правил благоустрою території міста, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.п.1.4.4 п. 1.4 демонтажу підлягають рекламні засоби самовільно розташовані (рекламні засоби, розташовані без отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, у разі скасування дозволу, після закінчення строку дії дозволу якщо строк дії дозволу не продовжено).

Відповідно до п.2.4 Положення організація та проведення примусового демонтажу рекламних засобів здійснюється КП «Земград» власними силами або із залученням сторонніх організацій.

Зазначаючи на протиправності наведених судом норм Порядку та Положення, позивач посилається на норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», та вказує на те, що повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів врегульовані Законом України «Про місцеве самоврядування», однак положення цього Закону не містить повноважень таких органів на здійснення заходів щодо державного нагляду (контролю) у сфері рекламних послуг.

Суд зазначає, що застосування позивачем до спірних правовідносин положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є безпідставним .

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Отже, вказаним Законом врегульовані питання повноважень державних органів у сфері контролю за забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

В той час, спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері реклами є Закон України «Про рекламу», який підлягає застосуванню у правовідносинах, що виникли між учасниками справи.

Недоречним є і посилання позивача на статтю 26 Закону Закон України «Про рекламу», в якій врегульовані питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу та визначені органи, які уповноважені здійснювати цей контроль.

За змістом цієї статті розподіл функцій контролю за дотриманням законодавства про рекламу між визначеними в цій статті органами здійснений в залежності від покладених на ці органи функцій; сфер дії цих органів; змісту реклами; осіб, яких вона стосується, та сфери господарської діяльності, якої стосується реклама.

Однак питання, пов`язані з дозвільним контролем за розміщенням рекламних засобів, цією нормою не врегульовані. Ці питання регулюються іншими нормами законодавства, зокрема, частиною 1 статті 16 Закону України «Про рекламу», статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Типовими правилами №2067, частиною 5 статті 9-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Стосовно доводів позивача про відсутність у органів місцевого самоврядування повноважень на прийняття оскаржуваних пунктів Порядку та Положення щодо демонтажу рекламних засобів, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 13 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання дозволів у порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Зазначені положення вказаного Закону кореспондуються зі статтею 16 Закону України «Про рекламу», якою встановлено, що зовнішня реклама у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що видаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуюся Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Відповідно до визначення термінів, що містяться у пункті 2 Правил № 2067, виконавчий орган ради - виконавчий комітет сільської (сільський голова), селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міськдержадміністрації;

дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Згідно з пунктом 3 Правил № 2067 зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (пункт 5 Правил № 2067).

Відповідно до пункту 45 Правил № 2067 контроль за додержанням приписів цього нормативного акта здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства, уповноважені особи яких відповідно до пункту 46 цих Правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності визначені Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини 5 статті 9-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» контроль за наявністю документів дозвільного характеру у суб`єктів господарювання, необхідність одержання яких встановлена законом, здійснюють органи виконавчої влади та/або органи місцевого самоврядування (їх виконавчі органи) в межах повноважень та в порядку, передбачених законом.

Аналіз наведених вимог чинного законодавства свідчить про те, що виконавчий орган сільської, селищної, міської ради є органом, що надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами, вирішує питання, пов`язані із дозвільним контролем за розміщенням рекламних засобів, тобто здійснює контроль за дотриманням правил розміщення реклами, а отже у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень цих правил, зокрема рішення про зобов`язання розповсюджувача реклами демонтувати рекламний засіб, установлений без відповідного на те дозволу.

Аналогічні висновки містяться в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 19.02.2013 у справі № 21-18а13, прийнятій за результатом розгляду справи щодо неоднакового застосування касаційним судом статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу».

Тотожного висновку про наявність у виконавчого комітету міської ради повноважень зі здійснення контролю за дотриманням правил розміщення зовнішньої реклами, у тому числі вирішення питань демонтажу самовільно встановлених рекламних засобів, дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 461/6414/17.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування:

- головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом;

- органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу;

- повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Оскаржуване Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську прийняте міською радою в межах наданих повноважень, відповідно до Конституції та Законів України.

Суд зазначає, що прийняття рішень виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради у межах наданих повноважень передбачено ч.6 ст.59 «Про місцеве самоврядування в Україні», які згідно ч.1 ст.73 зазначеного Закону є обов`язковими для виконання.

Пункт 2.4 Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі встановлює повноваження КП «Земград» здійснювати організацію та проведення примусового демонтажу рекламних засобів власними силами або із залученням сторонніх організацій.

Стосовно твердження позивача про те, що перелік контролюючих органів, визначений Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є вичерпний, звідси висновок позивача про відсутність повноважень у виконавчого комітету міської ради на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про рекламу, а отже і на прийняття рішення про демонтаж у відповідних випадках рекламних засобів.

Суд не погоджується з наведеним твердженням та вказує на те, що він свідчить про помилковість сприйняття термінів, застосованих в законодавстві про рекламну діяльність, а отже і в невірному тлумаченні суті норм Закону України «Про рекламу», Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Типових правил розміщення зовнішньої реклами.

Наведені норми частини 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», норми статті 26 (контроль за дотриманням законодавства про рекламу) Закону України «Про рекламу» регулюють правовідносини зі здійснення державного регулювання в сфері реклами і органи місцевого самоврядування дійсно не є учасниками даних правовідносин.

Для визначення суті державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності слід звернути увагу на основні принципи реклами, загальні вимоги до реклами, викладені в Законі №270/96-ВР, а саме у рекламі забороняється:

- поширювати інформацію щодо товарів, виробництво, обіг чи ввезення на митну територію України яких заборонено законом;

- вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками походження людини, її соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, політичних поглядів, ставлення до релігії, за мовними ознаками, родом і характером занять, місцем проживання, а також такі, що дискредитують товари інших осіб;

- подавати відомості або закликати до дій, які можуть спричинити порушення законодавства, завдають чи можуть завдати шкоди здоров`ю або життю людей та/чи довкіллю, а також спонукають до нехтування засобами безпеки;

- використовувати засоби і технології, які діють на підсвідомість споживачів реклами; тощо.

Розповсюджувачі реклами не можуть поширювати рекламу, якщо відповідно до законодавства види діяльності або товари, їх виробництво чи реалізація, що рекламуються, вимагають наявності відповідних дозволу або ліцензії та якщо у відповідних реєстрах, що ведуться органами ліцензування та дозвільними органами, відсутні відомості про відповідні ліцензію, дозвіл, видані рекламодавцю.

Стаття 9 Закону України «Про рекламу» містить заборону щодо розповсюдження прихованої реклами; стаття 10 - недобросовісної реклами; стаття 11 обмежує застосування порівняльної реклами.

Розділ III Закону України «Про рекламу» встановлює приписи, які визначають особливості рекламування деяких видів товарів, до прикладу: стаття 21 регулює рекламу лікарських засобів, медичної техніки, методів профілактики, діагностики, лікування і реабілітації; стаття 22 визначає особливості реклами алкогольних напоїв та тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої та тютюнові вироби; стаття 24-1 містить зауваження щодо реклами послуг із працевлаштування і т. д.

З огляду на компетенцію державних органів, яким надано право здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності згідно з визначеними законодавством повноваженнями цих органів, сутність державного нагляду полягає в перевірці змісту рекламної продукції на відповідність приписам Закону України «Про рекламу» в межах своїх повноважень, зокрема:

- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами, тобто, невизначеного кола осіб, на яких спрямовується реклама;

- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення, - щодо реклами про вакансії (прийом на роботу) і таке інше.

Суд звертає увагу, що органи місцевого самоврядування не належать до органів, уповноважених чинним законодавство на здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Яке вже було зазначено судом, повноваження органів місцевого самоврядування у сфері рекламної діяльності урегульовано Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про рекламу», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Зазначене положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» узгоджується з імперативною нормою статті 16 Закону України «Про рекламу», згідно з якою, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (пункт 5 Правил № 2067).

Відповідно до пункту 45 Правил № 2067 контроль за додержанням приписів цього нормативного акта здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства, уповноважені особи яких відповідно до пункту 46 цих Правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Пунктом 3 Правил № 2067 визначено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів тау порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Отже, повноваження з контролю за розміщенням рекламних засобів притаманні лише органам місцевого самоврядування та не дублюються жодним державним органом.

Суд зазначає, що для правильного вирішення цієї справи важливим є розмежування повноважень зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності органами, уповноваженими здійснювати такий нагляд, та власними повноваженнями органів місцевого самоврядування щодо здійснення контролю за розміщенням рекламних засобів, тобто, засобів, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпропетровську, затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 16.02.2004 № 325, визначає механізм надання дозволів на розташування рекламних засобів, підстави внесення змін у дозволи та їх скасування, а також вимоги до стану рекламних конструкцій і пункти щодо контролю за дотриманням розповсюджувачами реклами зазначених вимог Порядку та відповідальність за їх порушення.

Порядок не передбачає виконання функцій державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, тобто перевірку змісту реклами на відповідність вимогам Закону України «Про рекламу».

Більш того, у зв`язку з тим, що Законом України «Про рекламу» заборонено органам місцевого самоврядування втручатися у форму та зміст зовнішньої реклами під час видачі дозволів, пунктом 8.3 спірного Порядку встановлено, що у разі виявлених порушень розповсюдження та розміщення реклами, що стосуються саме змісту реклами з огляду на норми чинного законодавства щодо здійснення державного нагляду (контролю), робочий орган подає інформацію обласному управлінню у справах захисту прав споживачів у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Спірний Порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпропетровську узгоджується з нормами Закону України «Про рекламу», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, та не суперечить Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки не зачіпає правовідносини, які регулюються цим Законом.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.10.2019 у справі №705/6569/16-а, в якій зазначено: «Законодавством України не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо затвердження порядків, положень чи будь-яких інших документів, які регламентують проведення демонтажу встановлених споруд», та посиланням на постанову Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №522/19532/14а.

Верховним Судом при розгляді справи №460/1/19 в подібних правовідносинах, тобто зі схожими предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставинами, а також однаковим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, проаналізовано висновки Верховного Суду у вищезазначених постановах на ймовірність їх застосування у спірних правовідносинах.

За результатами розгляду Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 по справі №460/1/19 про визнання протиправним та скасування рішень виконавчого комітету Рівненської міської ради «Про правила розміщення зовнішньої реклами у місті Рівному» та «Про затвердження Порядку розміщення вивісок у місті Рівному» зазначив таке:

«У справі №705/6569/16-а розглядалося правомірність прийняття Уманською міською радою рішення, яким затверджено Порядок демонтажу незаконно встановлених споруд на території м. Умань.

Незважаючи на те, що вказаний порядок стосувався демонтажу як тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, так і рекламних засобів, у справі №705/6569/16-а надавалася оцінка вказаному Порядку демонтажу незаконно встановлених споруд на території м. Умань в аспекті його відповідності правовим та організаційним основам містобудівної діяльності, зокрема, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, який визначає механізм розміщення тимчасовій споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244.

Щодо демонтажу рекламних конструкцій оцінка Верховним Судом у справі №705/6569/16-а не надавалась.

Отже, висновок судів у справі №705/6569/16-а про те, що законодавством України не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо затвердження порядків, положень чи будь-яких інших документів, які регламентують проведення демонтажу встановлених споруд, зроблено у конкретній справі у світлі індивідуально визначених обставин, і скаржник помилково вважає, що цей висновок може бути застосований до будь-яких правовідносин стосовно демонтажу.

Щодо посилання позивача на висновки, викладені у постанові від 20.11.2019 у справі №522/19532/14, Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 по справі №460/1/19 вказано, що вони також не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи, оскільки «у справі №522/19532/14а Верховний Суд досліджував можливість застосування до правовідносин з перевірки законності встановлення і маркування рекламних засобів положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а не питання щодо повноважень органів місцевого самоврядування на прийняття порядків розміщення і демонтажу зовнішньої реклами».

Отже, висновки Верховного Суду у наведених позивачем справах №522/19532/14а та №705/6569/16-а зроблені у правовідносинах, які очевидно не є подібними з тими, що виникли між сторонами у даній справі ні за складом учасників, ні за предметом спору, ні за обставинами справи, ні за сферою правового регулювання. Вони не є підставою для визнання рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 16.02.2004 № 325, Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі (додаток 1 до рішення виконкому міської ради від 16.02.2004 № 325 зі змінами) та Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі (додаток 2 до рішення виконкому міської ради від 31.08.2011 №1148 зі змінами) незаконними.

Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 по справі №460/1/19 викладено висновок щодо правомірності вирішення органом місцевого самоврядування питань демонтажу рекламних засобів: «На законодавчому рівні відсутнє визначення поняття демонтажу рекламних конструкцій, Законами України «Про рекламу», «Про благоустрій населених пунктів» не визначено також і порядку здійснення демонтажу рекламних конструкцій, які розміщено з порушенням вимог законодавства. Своєю чергою, термін «демонтаж» без розкриття його змісту вжито у п. п. 28, 38 та 49 Правил №2067.

Конкретизація визначення демонтажу і порядку здійснення демонтажу спеціальних конструкцій зовнішньої реклами визначається Правилами розміщення реклами, затвердженими органами місцевого самоврядування на відповідній території.

Прийняття органом місцевого самоврядування вказаних положень зумовлено необхідністю правильного та однакового розуміння поняття «демонтаж» усіма учасниками правовідносин у сфері розміщення зовнішньої реклами.

Суд також зазначає, що нормативне визначення і встановлення порядку демонтажу рекламних конструкцій на рівні актів органів місцевого самоврядування спрямовано на розкриття і деталізацію порядку здійснення органами місцевого самоврядування повноважень з організації та контролю благоустрою населеного пункту і не може вважатися таким, що здійснюється органами місцевого самоврядування поза межами їх повноважень до моменту врегулювання відповідного питання на законодавчому рівні».

Окрім того, суд звертає увагу, що позивачем фактично оскаржується рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №325 від 16.02.2004 року (зі змінами) Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі (Додаток 1 до рішення виконкому міської ради від 16.02.2004 року №325, зі змінами) в редакції рішення виконавчого комітету від 13.12.2005 року №5297 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 16.02.2004 року №325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі».

Проте, судом встановлено, що пунктом 3 рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 31.08.2011 року №1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №325 від 16.02.2004 року «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі» було визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету від 13.12.2005 року №5297 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 16.02.2004 року №325 (редакція, з якої не погоджується позивач).

Вказаним рішенням ради від 31.08.2011 року №1148 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №325 від 16.02.2004 року «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі» також було внесено зміни до рішення, виклавши Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі в новій редакції.

В пункті 2.4 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі, в редакції рішення від 31.08.2011 року №1148 визначено, що комунальною установою, від імені якої відповідно до законодавства реалізується господарська компетенція органів місцевого самоврядування у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпропетровську є Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради.

В пункті 2.5 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі, в редакції рішення від 31.08.2011 року №1148 зазначено, що до повноважень Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради зокрема, належать: організація та проведення демонтажу рекламних засобів власними силами або із залученням сторонніх організацій в порядку, встановленому виконавчим комітетом міської ради.

Судом встановлено, що позивач просить скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №325 від 16.02.2004 року (зі змінами) Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі. Зазначення в прохальній частині (зі змінами) свідчить про намагання позивача скасувати повноваження Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради на демонтаж рекламних засобів, проте не приводить жодних обґрунтувань яким чином порушені права позивача в даному випадку.

Таким чином, положення Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі, з якими не погоджується позивач вже є скасованими п. 3 рішення виконавчого комітету від 13.12.2005 року №5297 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 16.02.2004 року №325 «Про порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі».

Товариством у відповіді на відзив заперечується обставина щодо втрати чинності оскаржуваного ним рішення виконавчого комітету від 16.02.2004 року № 325. В якості доказу наведено рішення виконавчого комітету, якими, як зазначає позивач, вносилися зміни саме в спірне рішення, а тому воно є чинним.

Суд звертає увагу, що наведені в якості доказу позивачем рішення від 13.12.2005 року №5297 та від 14.08.2008 року № 2453 не можуть прийматися до уваги, оскільки прийняті до введення в дію Порядку, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 31.08.2011 року №1148.

В подальшому рішеннями від 12.07.2016 року № 263, від 20.12.2016 року №650, від 25.05.2017 року №361 було внесено зміни в Порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі та в Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі, які затверджено рішенням виконавчого комітету міської ради від 31.08.2011 року №1148.

З огляду на норми Рішень Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України та від 16 квітня 2009 року №7- рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 31.08.2011 року №1148 автоматично скасовує раніше прийняте виконкомом міської ради рішення від 16.02.2004 року №325, у зв`язку з чим оскарження останнього суперечить приписам частини третьої статті 264 КАС України, відповідно до якої нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

З вищевикладеного встановлено, що оскаржувані позивачем пункти рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №325 від 16.02.2004 року (зі змінами) Порядок розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпрі та Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпрі (Додаток 2 до рішення виконкому міської ради від 31.08.2011 року №1148, зі змінами) станом на день розгляду справи судом є нечинними.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Згідно з п.18 ч.1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до ч.3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Частиною 2 ст. 264 КАС України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів осіб. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай виражені права чи інтереси осіб, які стверджують про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Суд зазначає, що нормативно-правові акти спрямовані на необмежене коло осіб, щодо яких вони застосовуються, а тому законодавцем обмежено право на звернення до суду з позовом про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, а саме лише щодо того кола осіб, щодо якого його застосовано, а також особи, яка є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Судом встановлено, що позивачем фактично викладено незгоду з нормами Порядку та Положення в тих редакціях, які станом на день розгляду справи судом є скасованими та не створюють для позивача жодних прав та обов`язків.

Позивачем не доведено суду порушення прав позивача оскаржуваними рішеннями, а тому доводи позивача є непідтвердженими під час розгляду справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно зі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись статтями 139, 241-246,250,255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Статтрейдкомпанія» (вул. Велика Бердичевська, буд. 9, оф.2, м. Житомир, 10014, ) до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (пр. Д.Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ), третя особа: Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради (пр. Пушкіна, 55, м. Дніпро 49006, ), про визнання протиправним та нечинним рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Врона