Справа № 380/6464/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6464/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання нечинними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Відповідач), в якому просить:

- ухвалити рішення, яким визнати нечинними і скасувати постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демчука С.В. від 01 квітня 2021 року № 65003495 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчука С.В. від 01 квітня 2021 року ВП № 65003495 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є протиправними та такими, що їх належить скасувати, оскільки підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення суду органами державної виконавчої служби. На думку позивача, за відсутності фактичного виконання рішення за виконавчим документом у державного виконавця відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору. Крім того, позивач зазначає, що судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 380/1617/20 ще не набрало законної сили, проте державний виконавець 01 квітня 2021 року виніс оскаржувані постанови з виконання виконавчого листа, виданого на підставі цього рішення суду, зазначивши, що документ вступив в законну силу (набрав чинності) 12 січня 2021 року.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до частин 3, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Частиною ж 5 статті 27 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав звільнення боржника від сплати виконавчого збору. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження немає жодних підтверджуючих документів, які б звільняли боржника (позивача у цій справі) від сплати виконавчого збору та відповідали б вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідач звертає увагу на те, що виконавчий лист № 380/1617/20, виданий 01 березня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом містить відмітку про набрання відповідним судовим рішенням законної сили 12 січня 2021 року, а відтак цей виконавчий документ відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 26 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

01 квітня 2021 року державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчук Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 65003495 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 380/1617/20, виданого 01 березня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом, про зупинення роботи будівлі (яка використовується як гуртожиток) Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Ґжицького за адресою: 79017, м. Львів, вул. О. Басараб, 1, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

У пункті 2 цієї постанови зазначено про необхідність виконання рішення боржником протягом 10 робочих днів.

01 квітня 2021 року державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчук Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 65003495 про стягнення виконавчого збору, пунктом 1 якої постановлено стягнути з боржника Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Ґжицького виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

01 квітня 2021 року державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчук Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 65003495 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, пунктом 1 якої постановлено визначити для боржника Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Ґжицького розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 250,00 грн.

Уважаючи, що постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчука Сергія Валерійовича від 01 квітня 2021 року ВП № 65003495 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є протиправними та такими, що їх належить скасувати, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанов державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчука Сергія Валерійовича від 01 квітня 2021 року ВП № 65003495 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо позовної вимоги про визнання нечинною і скасування постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демчука С.В. від 01 квітня 2021 року № 65003495 про стягнення виконавчого збору, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом першим частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої цієї ж статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно із абзацом першим частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів справи 01 квітня 2021 року державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчук Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 65003495 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 380/1617/20, виданого 01 березня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом, про зупинення роботи будівлі (яка використовується як гуртожиток) Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Ґжицького за адресою: 79017, м. Львів, вул. О. Басараб, 1, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Цього ж дня, 01 квітня 2021 року державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчук Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 65003495 про стягнення виконавчого збору, пунктом 1 якої постановлено стягнути з боржника Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Ґжицького виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Таким чином, за встановлених обставин справи та наведеного вище правового регулювання, суд доходить висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 01 квітня 2021 року державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією № 512/5, а тому підстави для її скасування відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач виконав рішення суду згідно виконавчого листа № 380/1617/20, виданого 01 березня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2021 року матеріали справи не містять. Судом таких обставин під час розгляду справи не встановлено.

Покликання позивача на те, що судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 380/1617/20 ще не набрало законної сили, проте державний виконавець 01 квітня 2021 року виніс оскаржувані постанови з виконання виконавчого листа, виданого на підставі цього рішення суду, зазначивши, що документ вступив в законну силу (набрав чинності) 12 січня 2021 року суд оцінює критично. Адже з наявного у матеріалах справи виконавчого листа № 380/1617/20, виданого 01 березня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом, на підставі якого державний виконавець виніс оскаржувані постанови, слідує, що судове рішення набрало законної сили 12 січня 2021 року. Таким чином, виконавчий документ у цій частині відповідає вимогам пункту 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Підстави для повернення цього виконавчого документа відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні.

Необхідно також зауважити про безпідставність посилань позивача на те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення суду органами державної виконавчої служби, оскільки, на думку суду у цьому випадку позивач посилається на правові норми Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року № 2475-VIII.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у межах виконавчого провадження № 65003495 з боржника (позивача у цій справі) не стягуються грошові кошти, а виконується рішення суду немайнового характеру про зупинення роботи будівель.

З цього приводу суд повторно наголошує, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. А стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 640/16620/19, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання нечинною і скасування постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демчука С.В. від 01 квітня 2021 року № 65003495 про стягнення виконавчого збору.

Щодо позовної вимоги про визнання нечинною і скасування постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демчука С.В. від 01 квітня 2021 року № 65003495 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає таке.

Фінансування витрат виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом частини другої цієї ж статті витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до абзаців першого, третього частини 3 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На виконання вимог статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» Міністерство юстиції України прийняло наказ від 29 вересня 2016 року № 2830/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1300/29430), яким затверджено Види та розміри витрат виконавчого провадження.

Так, відповідно до Розділу І цього наказу «Види витрат виконавчого провадження» до витрат виконавчого провадження належать, зокрема:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку;

- плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження;

- інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Суд встановив, що 01 квітня 2021 року державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчук Сергій Валерійович виніс постанову ВП № 65003495 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, пунктом 1 якої постановлено визначити для боржника Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Ґжицького розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 250,00 грн. Згідно указаної постанови мінімальні витрати виконавчого провадження становлять 250,00 грн., а саме: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 31 грн.; винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 17 грн.; винесення постанови про стягнення виконавчого збору 17 грн.; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69,00 грн.; винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 35 грн.

Суд відзначає, що наведені у цій постанові витрати виконавчого провадження належать до мінімальних витрат виконавчого провадження в силу приписів пункту 2 розділу VI Інструкції № 512/5.

Суд також зауважує, що оскаржувана постанова від 01 квітня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження винесена відповідачем одночасно з постановою від 01 квітня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 65003495, що відповідає вимогам пункту 2 розділу VI Інструкції № 512/5.

В той же час, у позовній заяві позивач не оспорює визначених оскаржуваною постановою від 01 квітня 2021 року витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00 грн., як і не наводить жодних аргументів про те, у чому ж полягає її протиправність.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що постанова державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демчука Сергія Валерійовича ВП № 65003495 від 01 квітня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 512/5, тобто на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, а відтак підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Отже, в задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С. З. Гжицького (вул. Пекарська, 50, м. Львів-10, 79010) до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пр. Чорновола, 39, м. Львів, 79019) про визнання нечинними та скасування постанов - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 11 травня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.