Справа № 300/3922/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. справа № 300/3922/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 24.12.2020 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі, також МВС України, відповідач 1), Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (надалі, також - Ліквідаційна комісія УМВС України в Івано-Франківській області, відповідач 2) згідно якого просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" № 850 від 21 жовтня 2015 року

- зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Івано-Франківській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" № 850 від 21 жовтня 2015 року.

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України затвердити висновок та призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , виходячи з розміру 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ, а також п.9 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 справа № 300/253/20 визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в частині не прийняття рішення по матеріалах щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-ХІІ і пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850 та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок і матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-ХІІ і пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850, а також прийняти відповідне рішення. Крім того, Восьмим апеляційним адміністративним судом у справах №№ 300/809/19 та 300/253/20 зроблені висновки, що за позивачем зберігається право на отримання грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію". Однак, МВС України, розглянувши подану позивачем заяву з пакетом документів для призначення одноразової грошової допомоги, вчинило протиправні дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, оформленої листом від 14.09.2020 № 30638/15-2020, оскільки є всі підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з установлення інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" №850 від 21 жовтня 2015 року. Позивач звернув увагу суду на те, що він з 07.12.1984 по 31.03.2014 проходив службу в органах внутрішніх справ і до часу звільнення був кадровим працівником Міністерства внутрішніх справ України. Станом на час звільнення у відставку (березень 2014 року) обіймав посаду начальника Відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську, при цьому, перебував в кадрах Міністерства внутрішніх справ України, мав спеціальне звання полковника міліції та проходив службу відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затверджене постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (надалі по тексту також - Положення №114). Вважає, що відсутні підстави не виплати такої передбачені п. 14 Порядку № 850. Враховуючи наведене, позивач вказує на наявність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку №850.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.46-48).

14.01.2021 на адресу суду від Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача 2 зазначив, що Міністерство внутрішніх справ України листом від 07.08.2020 за №423/05/29-2020 повернуло Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , зазначивши, що положення статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565- XII не поширює свою дію на особовий склад Держфельдслужби України, в структурі якої позивач проходив службу і був звільнений. Крім того, відповідно до копії виписки з акта огляду МСЕК від 06.11.2017 № 0790578 ОСОБА_1 при первинному огляді визнаний інвалідом другої групи з 30.10.2017 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. У Довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 06.11.2017 № 0023774 ОСОБА_1 установлено 70% втрати професійної працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та датою встановлення страхового випадку вказано свідоцтво про хворобу заявника від 26.01.2011 №37. Згідно з копією свідоцтва про хворобу від 26.01.2011 № 37 полковник міліції ОСОБА_1 , як заступник начальника управління - начальник відділу організації служби Управління Державної служби охорони при УМВС України в Івано-Франківській області, визнаний обмежено придатним до військової служби у зв`язку з наявністю захворювань, пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх прав. Відтак, аналіз зазначених вище документів свідчить про те, що інвалідність та втрата працездатності ОСОБА_1 встановлені як особі, яка проходила службу в Державній службі охорони при МВС України, тому підстави для виплати одноразової грошової допомоги за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом на утримання МВС, як передбачено Порядком № 850. Відповідно до вищевикладеного, представник відповідача 2 вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі (а.с.84-86).

МВС України скористалося правом на подання відзиву на позов, який надійшов на адресу суд 09.02.2021, відповідно до якого щодо заявлених позовних вимог заперечив. Представник відповідача 1 зазначив, що стаття 23 Закону №565-ХІІ та Порядок №850, регулює відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсації заподіяння шкоди його майну, однак дія такої норми розповсюджується лише на працівників міліції. Так, на день встановлення інвалідності позивачу останнім місцем його роботи було Головне управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську. При цьому, Держфельдслужба України є окремою бюджетною установою, має свій штат і не входить до структури МВС України. З урахуванням приписів Закону України №834-XIV від 06.07.1999 "Про поширення дії окремих положень Закону України "Про міліцію" на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України" стаття 23 Закону України "Про міліцію" на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України не поширюється. Відтак, підстави для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги саме на підставі ст. 23 Закону України "Про міліцію" відсутні, оскільки відповідні правовідносини врегульовані іншими положеннями законодавства. Крім того, саме лише подання позивачем передбачених п.7 Порядку документів, не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої. Також, ДОЗР МВС України при розгляді отриманих матеріалів зауважено, що медико-соціальна експертна комісія позивача проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС України. Однак, при проведенні позивачу медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не запрошувалися. Стосовно зобов`язання затвердити висновок та призначити позивачу одноразову грошову допомогу, відповідач 1 вказав, що МВС України наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. Крім того, позивач ніколи не перебував та не перебуває у трудових (службових) відносинах з МВС України, оскільки був звільнений зі служби з Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську. Таким чином, враховуючи положення пункту 11 Порядку № 850, саме Головне управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську за умови наявності правових підстав зобов`язано здійснювати виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с. 96-99).

Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 07.12.1984 (наказ УВС №211о/с від 10.12.1984) по 31.03.2014 (наказ МВС від 31.03.2014 №469о/с) проходив службу в органах внутрішніх справ, що засвідчується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 і послужним списком позивача № НОМЕР_2 (а.с.13-14).

У період з 07.12.1984 по 13.05.2012 ОСОБА_1 , як штатний працівник органів внутрішніх справ, обіймав різні посади в структурі УМВС УРСР в Івано-Франківській області, УМВС України в Івано-Франківській області і УМВС України на Львівській залізниці.

В подальшому, згідно витягу з наказу від 14.05.2012 за №243о/с полковника міліції ОСОБА_1 , який прибув з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, призначено на посаду начальника відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську з 15.05.2012. Підставою такого наказу слугував наказ УМВС України на Львівській залізниці від 10.05.2012 за №38 о/с (а.с.111).

ОСОБА_1 "Прибув в державну фельд`єгерську службу України по переводу з УМВС України на Львівській залізниці", що підтверджує запис на сторінці 7 послужного списку позивача №С-648619 (а.с.110).

Наказом Головного управління Державної фельд`єгерської служби України від 31.03.2014 за №133о/с "По особовому складу" згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ і в порядку, установленому МВС України та Держкомзв`язку України, полковника міліції ОСОБА_1 , начальника відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську з 31.03.2014 звільнено з Державної фельд`єгерської служби України у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктом 65 "а" (за віком) (а.с.112 ).

Також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.03.2014 за №469о/с "По особовому складу" згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, полковника міліції ОСОБА_1 , начальника відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 "а" (за віком) (а.с.21).

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.11.2017 серії АВ за №0790578 та довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 06.11.2017 серії АГ 0023774, копії яких містяться в матеріалах справи, позивачу з 30.10.2017 встановлено другу групу інвалідності при його повторному огляді, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (ступінь втрати професійної працездатності 70%) (а.с.10-12).

Відповідно до розділу №12 "так" Свідоцтва про хворобу №37 від 26.01.2011, виданого Військово-лікарською комісією УМВС України в Івано-Франківській області, у відношенні до ОСОБА_1 , (полковника міліції, заступник начальника Управління ДСО - начальник відділу організації служби Управління ДСО при УМВС України в Івано-Франківській області - начальник) встановлено, що захворювання "так", пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.15-16).

Позивачу листом Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області від 15.04.2019 за №1-А/108/05/29-2019 було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги на його заяву від 28.03.2019, що стало підставою до оскарження такої відмови в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі №300/908/19, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

За наслідками апеляційного оскарження постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.35-43).

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 в адміністративній справі №300/908/19 скасовано та прийнято нову постанову, що набрала законної сили 17.09.2019, якою заявлений ОСОБА_1 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України документів, передбачених пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", та висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону України №565-XII від 20.12.1990 "Про міліцію".

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги для вирішення питання про призначення та виплати останньому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України №565-XII від 20.12.1990 "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019, Ліквідаційна комісія УМВС України в Івано-Франківській області 15.10.2019 направила матеріали ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання про призначення та виплати останньому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України №565-XII від 20.12.1990 "Про міліцію" та постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (а.с.106).

Однак, Міністерство внутрішніх справ України листом від 11.01.2020 за №958/15-2020 повернуло Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , зазначивши, що положення статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-ХІІ не поширює свою дію на особовий склад Держфельдслужби України, в структурі якої позивач проходив службу і був звільнений (а.с.107)

За результатами судового оскарження ОСОБА_1 дій щодо повернення Міністерством внутрішніх справ України його документів про призначення одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 Порядку №850, Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення від 06.04.2020 у справі № 300/253/20, яким позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України в частині не прийняття рішення по матеріалах щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-ХІІ і пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850 та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок і матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-ХІІ і пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 за №850, а також прийняти відповідне рішення (а.с.22-34).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 № 300/253/20 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в справі № 300/253/20 змінено в частині мотивів задоволення адміністративного позову. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89682593).

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020, Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області 09.09.2019 року направила матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України (а.с.89).

Листом від 14.09.2020 № 30638/15-2020 Міністерство внутрішніх справ України повернуло Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , та відмовила останньому у виплаті такої допомоги посилаючись на те, що правові норми статті 23 Закону України "Про міліцію" не поширюють свою дію на особовий склад Держфельдслужби України, в структурі якої позивач проходив службу і був звільнений. Також зазначено, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися(а.с.17-19).

Про вказану обставину Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області листом від 22.09.2020 за №541/05/29-2020 повідомила позивача (а.с.92-93).

Вважаючи протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 Порядку №850, яка передбачає виплату такої допомоги працівникові міліції, внаслідок установлення інвалідності у зв`язку із захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи правову норму, яку слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відтак, у спірних правовідносинах, до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII, тобто до 07.11.2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII , Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 року №850 (далі Порядок № 850) а також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 за №114 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Суд зазначає, що предметом дослідження даної справи є правомірність чи не правомірність рішення щодо відмови МВС України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до статті 23 Закону №565-ХІІ та Порядку №850, із посиланням на те, що вказані положення не поширюють свою дію на особовий склад Держфельдслужби України, та з врахуванням того, що при проведенні позивачу медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не запрошувалися.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вказаної норми Закону №565-ХІІ Кабінетом Міністрів України 21.10.2015 постановою №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

За змістом пункту 1 Порядку №850 даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (надалі по тексту також - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Таким чином, стаття 23 Закону №565-ХІІ та Порядок №850, регулюють відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі, серед іншого, встановлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку №850 передбачено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Так, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктами 7-9 Порядку № 850 також визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відтак, за результатами розгляду заяви з поданим пакетом документів, Ліквідаційна комісія Управління МВС в Івано-Франківській області подає до МВС України пакет документів, передбачених пункту 8 Порядку № 850, разом з висновком щодо виплати грошової допомоги.

З аналізу наведених норм вбачається, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення - про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Так, судом встановлено, що за наслідками розгляду матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги МВС України листом від 14.09.2020 № 30638/15-2020 відмовило ОСОБА_1 у призначенні та виплаті такої та повернуло Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що правові норми статті 23 Закону України "Про міліцію" не поширюють свою дію на особовий склад Держфельдслужби України, в структурі якої позивач проходив службу і був звільнений а також, з огляду на те, що до складу медико-соціальної експертної комісії позивача не входив представник закладів охорони здоров`я МВС України, що свідчить про її проведення з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи».

В частині обґрунтувань відповідачів щодо не поширення дії норми статті 23 Закону України "Про міліцію" на особовий склад Держфельдслужби України, в структурі якої позивач проходив службу і був звільнений суд зазначає наступне.

У мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 у справі №857/7408/19 наведено такі висновки відносно цих учасників справи:

"Таким чином, на час звільнення у відставку позивач належав до начальницького складу органів внутрішніх справ, мав звання полковника міліції та не набув статусу військовослужбовця Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації із присвоєнням спеціального звання.

Факт перебування та звільнення у відставку з посади начальника відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Івано-Франківську не призвів до втрати вищевказаних звання та статусу працівника органів внутрішніх справ.".

Згідно приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на вказане не підлягає доказуванню обставина стосовно перебування ОСОБА_1 на момент звільнення в органах внутрішніх справ та визначення статусу останнього як працівника, що перебував на відповідному кадровому обліку в органах внутрішніх справ.

Також суд бере до уваги те, що, трудова книжка позивача серії ЯЯ №014842 та послужний список №648619 не містять відомостей про переведення ОСОБА_1 в травні 2012 року і одночасне звільнення з органів внутрішніх справа (зі служби), чи інше відрахування з кадрового обліку МВС України.

Натомість про звільнення позивача з органів внутрішніх справ свідчить наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31.03.2014 за №469о/с "По особовому складу" (а.с.21).

В зв`язку із наведеним, позивач був прийнятий на службу у 1984 році та звільнений з неї у 2014 році наказами МВС України та його територіальних підрозділів та на час звільнення позивачу було присвоєно звання підполковника міліції, останній перебував в кадрах МВС України.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р. визначалися умови проходження служби ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 75-77 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи начальницького складу органів внутрішніх справ можуть бути прикомандировані до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій для виконання спеціальних робіт чи обов`язків із залишенням у кадрах Міністерства внутрішніх справ.

До прикомандированих прирівнюються особи, зараховані в кадри Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних знань начальницького складу у зв`язку з призначенням їх до інших міністерств і відомств або на підвідомчі їм підприємства, в установи і організації на посади, що згідно з рішенням Кабінету Міністрів підлягають заміщенню особами начальницького складу органів внутрішніх справ.

Особи начальницького складу органів внутрішніх справ, прикомандировані до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій, проходять службу в порядку, встановленому цим Положенням.

Призначення на посади осіб начальницького складу, вказаних у пункті 76 цього Положення, та їх переміщення провадяться керівниками відповідних міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій за погодженням з Міністерством внутрішніх справ або його органами.

Особи начальницького складу, зазначені в пункті 76 цього Положення користуються правами і пільгами, встановленими для осіб начальницького складу, які проходять службу в органах внутрішніх справ. Усі види належного забезпечення видаються їм за рахунок коштів міністерств і відомств, в яких вони працюють. Грошове забезпечення цим особам виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів.

Згідно пунктів 82, 83 коментованого Положення №114 особи начальницького складу, прикомандировані до інших міністерств і відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій (включаючи осіб, прирівнюваних до них), звільняються зі служби за підставами і в порядку, що передбачені пунктами 62-74 цього Положення.

Особи начальницького складу, прикомандировані до інших міністерств, відомств або підвідомчих їм підприємств, установ і організацій, при звільненні зі служби, а також члени їх сімей користуються правами і пільгами нарівні із особами начальницького складу, звільненими безпосередньо з органів внутрішніх справ, та членами їх сімей.

Пункт 85 Положення №114 передбачає можливість переведення осіб старшого і вищого начальницького складу з органів внутрішніх справ до Збройних Сил чи у війська у зв`язку з призначенням їх у персональному порядку на дійсну військову службу.

Водночас, відповідно до Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, затверджених постановою КМ України № 1828 від 27.12.2006, особи, які проходять службу в Збройних Силах, інших військових формуваннях, правоохоронних та інших державних органах, приймаються на службу до Держспецзв`язку за їх згодою в порядку переатестації із звільненням з попередньої служби.

Втім, будь-яких доказів того, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ та прийнятий до органів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації із присвоєнням спеціального звання, суду не надано.

Також, суд звертає увагу, що інвалідність позивачу встановлено внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії виписка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.11.2017 серії АВ за №0790578 і довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 06.11.2017 серії АГ 0023774 (а.с.11-12).

Більше того, відомості трудової книжки позивача серії ЯЯ №014842, його послужного списку № НОМЕР_3 і Свідоцтва про хворобу №37 від 26.01.2011 свідчать, що встановлення факту пов`язаності захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ, мало місце саме в січні 2011 року, в період, коли ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника Управління ДСО - начальник відділу організації служби Управління ДСО при УМВС України в Івано-Франківській області, тобто проходив службу в органах внутрішніх справ.

Як попередньо зазначено судом, пункт 2 Порядку № 850 визначає днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

За результатами дослідження довідки АГ № 0023774 та виписки АВ № 0790578 (копії яких наявні у матеріалах даної судової справи) суд встановив, що такі документи містили відомості про дату встановлення полковнику міліції позивачу інвалідності ІІ групи - 30.10.2017, причину інвалідності - захворювання, пов`язане саме з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та відомості про проходження огляду МСЕК вперше і 70% ступінь втрати професійної працездатності(а.с. 10-11).

Таким чином, вищенаведене спростовує доводи МВС України про непоширення статті 23 Закону України "Про міліцію" на ОСОБА_1 , який отримав інвалідність, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішні справ, має понад 35 років вислуги в органах внутрішніх справ, в тому числі за період прикомандирування та/або переведення до Державної фельд`єгерської служби України, є пенсіонером МВС України та користується правами і пільгами нарівні із особами начальницького складу, звільненими безпосередньо з органів внутрішніх справ.

Також, суд звертає увагу на те, що обов`язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 (п. 7) покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України Івано-Франківській області.

Суд вважає безпідставним посилання МВС України, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, оскільки таке не обґрунтоване та не підтверджене відповідними доказами. Суд зазначає, що позивач не обізнаний з тим, хто входить до складу комісії, а з довідки таку інформацію встановити неможливо, оскільки довідка містить підпис лише голови МСЕК.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Таким чином, пункт 14 Порядку № 850 містить вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, а відтак такої підстави відмови, як не залучення представника закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії яка проводила медико-соціальну експертизу не передбачено.

Проаналізувавши наведені положення законодавства, в контексті встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію" відповідно до постанови КМ України № 850 від 21.10.2015 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" а відтак дії МВС України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850 є протиправним.

Окрім цього, позивач у позовній заяві просить зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС в Івано-Франківській області направити до МВС України документи з висновком щодо виплати грошової допомоги та зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України затвердити висновок та призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , виходячи з розміру 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ, а також п.9 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Частиною 1 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на те, що підстави відмови МВС України у призначенні позивачу грошової допомоги по інвалідності судом наведені у листі від 14.09.2020 № 30638/15-2020 визнано протиправними, інших передбачених законодавством підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги судом під час розгляду справи не встановлено, тому, з врахуванням неодноразових звернень позивача до суду за захистом свого права на виплату грошової допомоги по інвалідності, суд дійшов висновку, що позивач потребує ефективного судового захисту.

Також, відповідачі не довели наявності у них можливостей вибору різних видів правомірної поведінки та діяти на власний розсуд, що б свідчило про дискреційні повноваження з питання, що стосується предмету спору.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.

Отже, суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одне з двох рішень, суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому суд наголошує, що дискреційний розсуд наявний лише у випадку законності та правомірності усіх рішень, які можуть бути прийнятті в межах своєї діяльності суб`єктом владних повноважень.

Варто зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №281/490/17), яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Відтак, при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, яка звернулась за судовим захистом та вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача в спірних відносинах є зобов`язання ліквідаційної комісії УМВС в Івано-Франківській області направити до МВС України документи позивача з висновком щодо виплати грошової допомоги відповідно до Постанови № 850 та зобов`язання МВС України затвердити висновок та призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , виходячи з розміру 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ, а також п.9 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Окремо суд зауважує, що покладення таких обов`язків на відповідачів не є перебиранням функцій інших суб`єктів владних повноважень, віднесених до їх виключної компетенції та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

У контексті оцінки доводів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

В статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі під час розгляду справи не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС України в Івано-Франківській області направити до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України затвердити висновок та призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , виходячи з розміру 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку з встановленням 2-ї групи інвалідності, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ, а також п.9 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

відповідачі: Міністерство внутрішніх справ України (, вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01024);

Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (, вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.