Справа № 300/1767/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"11" травня 2021 р. справа № 300/1767/21

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - ОСОБА_1 ) 20.04.2021 звернувся в суд із позовною заявою до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (надалі по тексту також - відповідач, Департамент), у якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за період з 2016 по 2021 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення недоліків шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та належні докази поважності причин пропуску встановленого строку.

28.04.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду від 27.04.2021, за змістом якої ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізнався із засобів масової інформації та після ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України у справі за №3-р/202 від 27.02.2020. Позивач, посилаючись на лист Департаменту за №Л/222 від 01.04.2021, яким відмовлено у перерахуванні на рахунок позивача різниці, між виплаченою і належної до виплати допомоги, вважає, що саме з дати отримання (01.04.2021) ним вказаного листа, розпочинається перебіг шестимісячного строку звернення до суду, встановленого КАС України.

В подальшому, 06.05.2021, ОСОБА_1 також подав в суд два примірника адміністративного позову, описова і мотивувальна частини якого, в тому числі друга позовна вимога прохальної частини, є ідентичними до первинного позову, поданого 20.04.2021.

Разом з тим, першу позовну вимогу позивач виклав у редакції за винятком протиправності дій відповідача за періоди 2016, 2017, 2018, 2019 і 2021 років.

Такий адміністративний позов у новій редакції від 06.05.2021, виключно за період недоплати допомоги в 2020 році, немає будь-якої мотивації щодо дотримання строків звернення до суду.

Суддя вказує на те, що положеннями КАС України не передбачено процесуальну можливість і повноваження суду після залишення позовної заяви без руху, у разі її невідповідності певним вимогам процесуального закону, вирішувати по-новому питання на відповідність вимог Кодексу нової позовної заяви від того ж позивача, однак із зміненою редакцією.

КАС України в такому випадку визначає встановлення судом, які саме недоліки є в позовній заяви і пропонує позивачу їх усунути, визначаючи відповідний спосіб і строк, що повністю відповідає положенням частини 2 статті 169 Кодексу.

Саме таких процесуальних положень дотримався суд в ухвалі від 12.10.2020, зазначаючи недоліки позовній заяви, конкретний спосіб і строк їх усунення.

Приписи КАС України не надають суду можливість вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для повторного залишення нової чи уточнюючої заяви без руху в порядку статті 169 Кодексу, якщо первинна позовна заява вже залишена без руху.

В такому випадку, після залишення позовної заяви без руху, суддя чекає від позивача або повного виконання вимог ухвали суду за недоліками і у спосіб, який визначений судом, або вирішує питання про повернення позовної заяви у випадку встановлення обставини не усунення недоліків до позовної заяви.

Подання позивачем нової редакції позову, після залишення без руху первинної позовної заяви, як спосіб усунення недоліків до такого позову, по своїй формі, а не суті, є поданням нового адміністративного позову, правову оцінку якому суд ще не надавав. А відтак, такі уточнюючі позови мають бути подані позивачами як новий, самостійний і окремий адміністративний позов, або ж розцінені судом як заяви про усунення недоліків.

В протилежну випадку, після залишення позовної заяви без руху, позивач матиме необґрунтовану можливість подання нової позовної заяви в уточнюючих редакціях як спосіб усунення недоліків, а суд відповідно - вирішувати питання дотримання позивачем при поданні нового (уточнюючого) позову на відповідність його вимогам КАС України, необмежену кількість раз, так як після постановлення нової ухвали про залишення без руху чи ухвали про продовження строку на усунення недоліків до позовної заяви, позивач знову матиме за можливість обирати такий спосіб виконання ухвали як подання вкотре нової (уточнюючої) позовної заяви, оцінка на відповідність вимог якої процесуальному закону ще на надано.

Втім, якщо такою уточненої позовною заявою позивач усуває недоліки до первинно поданого адміністративного позову, усуваючи в повному обсязі невідповідність позовної заяви вимога процесуального закону, після відкриття провадження у справі таке уточнення вважатиметься єдиною заявою, за якою розглядатиметься адміністративна справ.

У випадку який досліджується суддею, як свідчить зміст позовної заяви (уточнена) від 06.05.2021, такий адміністративний позов поданий на виконання вимог ухвали суду від 26.04.2021 про залишення позову без руху.

Зважаючи на вказане, заяви ОСОБА_1 від 27.04.2021 і від 06.05.2021 (уточнююча позовна заява), які надійшли в суд 28.04.2021 і 06.05.2021, суддя розцінює як заяви про усунення недоліків до позовної заяви від 20.04.2021, яка в той же день зареєстрована в суді, та у відношенні до якої судом постановлено ухвалу 26.04.2021, а не як окремий чи самостійний уточнюючий позов, якому ще раз слід надавати правову оцінку на відповідність його вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, окрім тих мотивів усунення недоліків, з приводу яких первинний позов і залишався без руху.

Дослідивши подані позивачем письмові пояснення та матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 , що свідчить про наявність підстав для визнання причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду неповажними, зважаючи на таке.

У мотивувальній частині ухвали суду про залишення позову без руху, ОСОБА_1 роз`яснено про те, що відповідно до приписів частини 4 статті 171 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Враховуючи наведені правові положення суд зазначив, що право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи мають до 30 вересня, однак лише відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги, та саме до вказаної дати зацікавлена особа має звернутися до належного суб`єкта владних повноважень щодо виплати йому разової грошової допомоги.

Така позиція суду у повній мірі відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 06.02.2018 по справі №607/7919/17, від 14.08.2018 по справі №472/2190/17, а також від 14.05.2019 у справі №815/3087/18 та від 03.10.2019 по справі №577/3931/16-а.

Вказуючи на помилковість мотивів суду, визначених в ухвалі від 26.04.2021, про необхідність дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до суду із даним позовом, ОСОБА_1 не врахував правової позиції Верховного Суду у постановах по справах №607/7919/17, №472/2190/17, №815/3087/18 та №577/3931/16-а, які стосуються конкретно даного виду правовідносин і визначають строк звернення до суду із позовними вимогами про виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно року.

При цьому, суддя виходить із того, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 3-р/2020 та лист від 01.04.2021, не можуть бути підставою для обчислення початку перебігу строку звернення до суду з позовними вимогами стосовно виплати/доплати грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, оскільки, як вбачається зі змісту статті 171 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", законодавцем чітко визначено строк, до якого особа може звернутись до відповідного органу із заявою про виплату недотриманої грошової допомоги до 5 травня, яким є 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання, аналогічно, як і незнання позивачем особливостей, визначених статтею 171 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не можуть бути поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у своєму рішенні від 14.05.2019 по справі №815/3087/18 вказав на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відтак, процесуальний строк звернення до суду із даним позовом становить 6 місяців, його перебіг починається з 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Подання позивачем до Департаменту письмової заяви про доплату спірної частини допомоги жодним чином не може переривати перебіг відповідного строку.

Заява ОСОБА_1 не містять посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, а доводи позивача не спростовують позиції суду щодо наявності підстав для обмеження права позивача на звернення до суду шестимісячним строком.

Формуючи власні висновки та даному випадку суддя також звертає увагу на пункти 37 та 38 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України" нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою Європейський Суд з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Так, відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Окрім цього, частиною 2 статті 123 КАС України передбачено, зокрема, що у разі, якщо вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 5 статті 169 Кодексу встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно з приписами частини 8 цієї ж статті, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 171 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статями 122, 123, 169, 243, 248, 256, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.