Справа № 580/388/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року справа № 580/388/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якій позивач просить:

1) визнати протиправним не зазначення загальної вислуги у 16 років 8 місяці 20 днів в наказі № 274 від 11.12.2020 р. по (стройовій частині);

2) зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 внести зміни у наказ №274 від 11.12.2020 р. по (стройовій частині) в якому вказати про: загальну вислугу років: 16 років 8 місяці 20 днів; компенсацію грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік; грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2021 рік, грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 16 років загальної вислуги років;

3) визнати протиправним не нарахування та невиплату ОСОБА_1 :

- компенсації грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік;

- грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік;

- грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 16 років загальної вислуги років;

4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

- компенсацію грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік;

- грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік;

- грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 16 років загальної вислуги років.

В обгрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві, зазначено, що відповідачем у наказі про звільнення позивача протиправно не зазначено загальну вислугу років обсязі у 16 років 8 місяці 20 днів, що є сумою календарної та пільгової вислуги років позивача. Позивач зазначає, що грошова допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення виплачується за кожний календарний рік служби, при цьому загальна вислуга підлягає зарахуванню до періоду календарної служби для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Крім того, зазначає, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік та грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

19.03.2021р., до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, зазначивши при цьому, що згідно Інструкції з діловодства Збройних Сил України, під час звільнення військовослужбовця, зазначаються вислуга у Збройних Силах України (календарна пільгова) на день виключення із списків, зазначення загальної вислуги вимогами діловодства Збройних Сил України не передбачено.

Щодо розміру грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ, зазначено, що згідно положень зазначеної частини Закону, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Так, зазначено, що відповідно до витягу із послужного списку позивача, останній був звільнений з лав збройних сил 01.06.1984 року та призваний на військову службу - 29.11.2018 року. У період з 01.10.1984 по 27.05.1996р. позивач перебував в органах внутрішніх справ. Тобто не перебував ні в яких відносинах із Збройними Силами України. Таким чином, вислуга років позивача з останнього призову складає 2 роки 1 місяць 7 днів, у зв`язку із чим відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу за кожний повний календарний рік служби з останнього призову. При цьому, позивачем в позовній заяві та під час звільнення не надавалися військовій частині НОМЕР_1 підтверджуючих документів, стосовно того, що останній не отримував грошову допомогу при звільнені 01.06.1984 року та після звільнення із Служби органах внутрішніх справ 27.05.1996р.

Щодо виплати компенсації грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік та грошової компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік відповідач зазначив, що наказ про звільнення позивача датований 07.12.2020 року, тому право на вказані виплати за 2021 рік позивач не набув.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.12.2020р. №72-РС, позивача звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2020р. №274, позивача, звільненого з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.12.2020р. №72-РС, у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення - 06.01.2021р.

У зазначеному наказі вказано:

- з 11 грудня 2020 року по 06 січня 2021 року надати другу частину невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік, з урахуванням святкових днів 25 грудня 2020 року, та 01 січня 2021 року, 06 січня 2021 року виключити зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Золотоніського РТЦК та СП Черкаської області;

- виплатити грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2020 року, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення;

- грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік виплачена.

- вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 15 (п`ятнадцять) років 09 (дев`ять) місяців 08 (вісім) днів, пільгова 00 (нуль) років 11 (одинадцять) місяців 12 (дванадцять) днів;

- вислуга років в Збройних Силах України (з моменту останнього призову) складає 02 (два) роки, 01 (один) місяць 07 (сім) днів;

- виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 02 (два) календарних років безперервної служби.

Вважаючи протипраним не зазначення розміру загальної вислуги у 16 років 8 місяці 20 днів, та невиплати грошової допомоги при звільненні за 16 років загальної вислуги років, а також компенсації грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік та грошової компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991р. (далі Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.абз.1, 4,6 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Вказаним положенням Закону повністю кореспондують положення п.п.1,7 Розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.

З аналізу вказаних положень вбачається, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає, що з матеріалів справи, зокрема згідно витягу із послужного списку позивача, останній був звільнений з лав збройних сил у запас - 01.06.1984 року. У період з 01.10.1984 по 27.05.1996р. позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ. В подальшому, 29.11.2018 року призваний на військову службу за контрактом. Таким чином, вислуга років позивача з останнього призову складає 2 роки 1 місяць 7 днів.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2020р. №274, позивача, звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та визначено, що вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 15 років 09 місяців 08 днів, пільгова 00 років 11 місяців 12 днів; вислуга років в Збройних Силах України (з моменту останнього призову) складає 02 роки, 01 місяць 07 днів. При цьому, виплачено грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 02 (два) календарні роки безперервної служби.

З урахуванням зазначених обставин, вбачається, що відповідачем здійснено виплату грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення позивачу за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, суд зазначає, що абз.6 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII містить виняток за умови якого, повторно звільненій з військової служби особі, виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби,у разі ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Судом враховано висновок Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2020 року у справі №640/3835/19 де зазначено, що факт набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є ключовим при вирішенні питання зарахування періоду попередньої служби для розрахунку одноразової грошової допомоги у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби. Зазначено, що судами не було встановлено чи мав позивач на момент звільнення зі служби з поліції право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вказана обставина відповідно до статті 9 вказаного Закону також є необхідною умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Наголосив, що наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи

Таким чином, підлягає встановленню обставина набуття чи ненабуття позивачем права на виплату одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні. З даного приводу суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до змісту п.10 постанови №393 (в редакції чинній на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ - 27.05.1996р.) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Тобто, позивачу в розумінні п.10 постанови №393 (в редакції чинній на момент звільнення позивача у 1996 році), як особі рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка звільнялася зі служби, повинні були здійснити виплату грошової допомоги у розмірі 5-місячного грошового забезпечення саме органи внутрішніх справ України.

Аналогічні обставини стосуються змісту ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач набув право на грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ.

При цьому, суд вказує, що позивач відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мав вислугу років станом на 06.01.2021р. у календарному обчисленні 15 років 9 місяців 8 днів, однак вислуга років військової служби, з дня останнього зарахування на службу становила повних 2 роки.

Таким чином є необгрунтованою позиція позивача щодо прирівняння загального строку служби необхідного для призначення пенсії до строку військової служби, за який відповідач зобов`язаний виплатити одноразову грошову допомогу.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач жодним чином не порушив права позивача, а діяв виключно в межах наданих повноважень, керуючись чинним абз. 6 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, та правомірно здійснив виплату одноразової грошової допомоги за період військової служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, оскільки позивач при попередньому звільненні набув право на отримання грошової допомоги.

Щодо посилання позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17, суд зазначає, що предметом розгляду зазначеної справи слугувало питання можливості зарахування пільгової вислуги до складу календарної, при вирішенні питання щодо наявності у особи права на отримання грошової допомоги передбаченої п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, оскільки у позивача в даній справі обсяг календарної вислуги становив менше 10 років.

Разом з тим, фактичні обставини справи, що розглядаються суттєво відрізняються від обставин у справі №806/2104/17, оскільки у позивача справі, що розглядається, наявний обсяг календарної вислуги більше 10 років, а ключовим питанням у даній справі є врахування періоду попередньої служби для виплати з його урахуванням грошової допомоги. Вказане унеможливлює врахування висновків Верховного Суду у постанові від 11.04.2018р. у справі №806/2104/17, оскільки останні були висловлені за іншого нормативного регулювання та інших фактичних обставин спірних правовідносин.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 16 років загальної вислуги років.

Стосовно позовних вимог щодо виплати грошової компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 рік та компенсації грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2020р. №274, позивача, звільненого з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.12.2020р. №72-РС, у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 06.01.2021р.

Таким чином, позивача звільнено з військової служби - 07.12.2020р. та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини - 06.01.2021р.

Відповідно до п.14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.

Суд зазначає, що звільнення позивача з військової служби відбулось 07.12.2020р. згідно наказу (по особовому складу) від 07.12.2020р. №72-РС, відтак право на додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2021 рік позивач не набув, у зв`язку із чим відсутні підстави для виплати її грошової компенсації.

Згідно пункту 1 Розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

З огляду на те що позивача звільнено з військової служби у 2020 році, суд доходить висновку, що права на отримання щорічної основної відпустки у 2021 році позивач не набув, у зв`язку із чим, на переконання суду, і підстави для нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2021 рік, як і її компенсації відсутні.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необгрунтованість і частини позовних вимог де позивач просить зобов`язати відповідача внести зміни у наказ №274 від 11.12.2020р. по (стройовій частині) зазначивши про компенсацію грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік; грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2021 рік, грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 16 років загальної вислуги років.

Стосовно вимоги внести зміни до наказу №274 від 11.12.2020р., зазначивши загальну вислугу років: 16 років 8 місяці 20 днів, суд зазначає наступне.

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням встановлено Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Силу України №124 від 07.04.2017р. (далі - Інструкція №124).

Додаток 1 Інструкції №124 (п.2.3.12) передбачає зазначення під час звільнення з військової служби вислуги у Збройних Силах України, зокрема: календарної та пільгової на день виключення із списків.

Зазначення у наказі про виключення особи зі списків військової частини загальної вислуги років Інструкцією №124 не передбачено. Зазначене, на переконання суду, виключає можливість визнання протиправними дії відповідача щодо не зазначення загальної вислуги у наказі щодо позивача. При цьому, доводи позивача у цій частині позовних вимог не містять посилання на чинні положення законодавства, у зв`язку із чим доводи позивача і в цій частині суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність власних дій, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295. КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко