Справа № 340/404/21
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2021-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/404/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, 13-й поверх, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (67770, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, с. Шабо, вул. Центральна, 63, )

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.11.2020 року №10-ОТГ в частині передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0833 до комунальної власності.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.88-89).

Позов мотивовано тим, що позивач реалізуючи своє право на отримання до 2,00 га землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, у встановленому законом порядку звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. У встановлений законом строк відповіді на заяву ним не отримано. Позивач вказує, що ним за власні кошти, розроблено проект землеустрою та погоджено з земельним відомством (висновок експерта державної експертизи від 27.07.2020 р.). Також зазначає, що проект землеустрою розроблено та погоджено за принципом мовчазної згоди, через систему екстериторіальності бажану ділянку внесли до Державного земельного кадастру та ним отримано кадастровий номер :01:007:0833. В подальшому ним подано до відповідача заяву на затвердження проекту землеустрою через Центр надання адміністративних послуг. Заява отримана Центром 30.07.2020 р. та передана Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області. Наказом від 17.09.2020 р. №347-УБД йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Позивачем виправлено зауваження по цій відмові та проект подано повторно із заявою від 07.11.2020 р. Відповідач, наказом від 07.12.2020 №1167-УБД відмовив у затвердженні проекту землеустрою. Позивач вважає, що підстави відмови у затвердженні проекту землевідведення відсутні, а тому оскаржив даний наказ в судовому порядку.

Позивач посилається на те, що наказом від 30.11.2020 №10-ОТГ відповідачем передано у комунальну власність Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області земельні ділянки загальною площею 62,2642 га, згідно з актом приймання-передачі, в тому числі і земельну ділянку, яку бажав отримати позивач.

Позивач вказав, що в подальшому, після передачі в комунальну власність земельної ділянки, він втратить своє право на відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0833 у власність для ведення особистого селянського господарства.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову (а.с.98-100). Відповідач стверджував, що на їх адресу надійшла заява позивача від 17.11.2020 р. №Д-20218/0/36-20 про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,5986 га, з кадастровим номером :01:007:0833, на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. За результатами розгляду заяви, наказом Головного управління від 07.12.2020 р. №1167-УБД, позивачу відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки, з підстав передачі бажаної до відведення позивачем земельної ділянки у комунальну власність.

Відповідач вказує, що на виконання Земельного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України №1113 від 16.11.2020 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" наказом Головного управління Держгеокадастру у Одеській області від 30.11.2020 №10-ОТГ передано Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 62,2642 га, в тому числі і земельну ділянку на яку претендував позивач.

Головним управлінням реалізовано наказ від 30.11.2020 №10-ОТГ, що підтверджується підписаним актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 30.11.2020.

Відповідач вважає, що з огляду на те, що позивач не навів аргументів на переконання необхідності скасування наказу від 30.11.2020 №10-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" Головне управління не вбачає підстав для задоволення вищезазначеної вимоги позивача.

Третя особа пояснень щодо позову чи відзиву не подала.

Розглянувши справу в порядку спрощеного (письмового) провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Як зазначає позивач та не спростовується відповідачем, ОСОБА_1 , з метою реалізації свого права на отримання до 2,00 га землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області подав заяву до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення її у власність.

З матеріалів справи вбачається, що у встановлений законом строк відповіді ОСОБА_1 не надано.

В подальшому, поза межами встановлено строку на розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ним отримано лист Головного управління Держгеокадастру у Одеській області від 30.06.2020 р. №Д-10130/0-110/0/37-20 про відмову в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Позивач, не погодившись з вказаною відмовою, оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року (справа №340/2827/20) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо ненадання адміністративної послуги за заявою ОСОБА_1 від 23.05.2020 року та неприйняття рішення за його заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набрало законної сили 02.01.2021 року.

Разом з тим, позивачем замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 1,5986 га для ведення особистого селянського господарства на території Шабівської сільської ради (за межами населеного пункту) Білгород - Дністровського району Одеської області за рахунок земель державної власності с/г призначення без отримання відповідного дозволу.

30.07.2020 року позивачем до відповідача подано заяву про затвердження проекту землеустрою. До зазначеної заяви додано, зокрема, примірник проекту землеустрою (у тому числі висновок про погодження), згоду на збір та обробку персональних даних, копію Витягу з ДЗК, копію висновку про погодження проекту землеустрою експертом системи Держгеокадастру (а.с.42-46).

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 17.09.2020 року №347-УБД відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через його не відповідність вимогам чинного законодавства (а.с.49).

Позивач, не погодившись з вказаним наказом, оскаржив його в судовому порядку.

Наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 07.12.2020 року №1167-УБД відмовлено у затвердженні проекту землеустрою через те, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" від 30.11.2020 р. №10-ОТГ, бажану до відведення земельну ділянку передано у комунальну власність (а.с.58).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року (справа №340/3858/20) визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 30.07.2020 року з порушенням двотижневого строку, встановленого статтею 118 Земельного кодексу України. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 12.01.2021 року.

Позивач вказує, що ним виправлено зауваження зазначені в наказі від 17.09.2020 року №347-УБД та 07.11.2020 року повторно поштою направлено заяву на затвердження проекту землеустрою, через Центр Надання Адміністративних послуг. Заява отримана Центром Адмінпослуг 12.11.2020 року та передана Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області (а.с.101-105).

Позивач, не погодившись з наказом Головного управління Держгеокдастру в Одеській області від 07.12.2020 року №1167-УБД, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року (справа №420/14710/20) позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №1167-УБД від 07.12.2020 року "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки". В решті позову - відмовлено.

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.11.2020 року №10-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 62,2642 га, які розташовані на території Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно з актом приймання-передачі, в тому числі і земельна ділянка, яку бажав отримати позивач, з кадастровим номером :01:007:0833 (а.с.62-64).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та Законом України "Про землеустрій".

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статті 118 ЗК України.

Згідно з ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.186-1 ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Указу Президента України від 15.10.2020 року №449/2020 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" постановлено Кабінету Міністрів України вжити в установленому порядку заходів щодо врегулювання питання забезпечення набуття гарантованого права громадян на землю під час передачі у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких громадянам надано дозволи на розроблення документації із землеустрою.

Згідно підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" з метою виконання Указу Президента України від 15.10.2020 року № 449/2020 Кабінет Міністрів України постановив: Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Як описано вище у даному рішенні - відповідач дозволу на розроблення документації із землеустрою позивачу не надавав, а тому, норми підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" на питання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0833 не поширюються.

Позивач скористався нормами ч.7 ст.118 ЗК України та виготовив проект без отримання такої згоди.

Суд звертає увагу, що ч.7 ст.118 ЗК України, у випадку, коли у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

Окрім того, завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями частини 1 статті 5 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях №6-рп/1997 від 25.11.1997, №9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, було дійсно порушено у публічно-правових відносинах.

Аналізуючи вищезазначені норми КАС України, суд дійшов висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте це рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Крім того, аналіз частини 1 статті 2 КАС України дає підстави вважати, що адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту порушення законного права (свободи, інтересу) саме суб`єкта звернення до суду, тобто, позивача.

Обов`язковою ознакою дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, зокрема обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Більш того, як вказано вище, суд перевіряє відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства та не може скасувати його лише за бажанням позивача.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень чинного законодавства України вбачається, що прийняттям оскаржуваного наказу про передачу земельної ділянки з державної у комунальну власність не порушено права позивача на таку земельну ділянку з огляду на повну його відсутність на момент прийняття такого наказу щодо такої земельної ділянки.

У своїй позовній заяві позивач посилається на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.10.2020 року №452/2587/18.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду вказано, що абзацом 3 частини сьомої статті 118 ЗК України закріплено виключно право, а не обов`язок громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що відповідно до статті 22 Закону України від 22.05.2003 №858-IV «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень. Таким чином, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути договір або судове рішення (п.п.45, 46).

Відповідно до позиції Верховного Суду, надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність. Законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність. Відтак, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки у власність.

При цьому, Верховний Суд вказав, що отримання права на змелену ділянку (права власності у даному випадку) здійснюється поетапно:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Заявляючи своє право на земельну ділянку на етапі погодження проекту землеустрою до прийняття рішення про передачу її у власність, ОСОБА_1 помилково вважає його (право) вже наявним у нього та посилається на його порушення передачею такої земельної ділянки в комунальну власність. Більш того, своїми додатковими поясненнями посилається на порушення, які на його думку допущені відповідачем в процесі такої передачі, що його, як фізичну особу, ніяким чином не може стосуватися, тим більше, не може порушувати його права (а.с.168-169).

Адміністративний суд покликаний захищати осіб від порушень їх прав з боку суб`єктів владних повноважень. Обов`язковим елементом правопорушення є негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень. Відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Слід зазначити, що земельна ділянка на час прийняття спірного наказу була державної форми власності, у відповідача були правові підстави для винесення спірного наказу №10-ОТГ від 30.11.2020 року "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність", підстави для скасування такого наказу у суду відсутні. Позивачем не доведено, що приймаючи спірний наказ відповідачем було порушено чинні норми та/або право позивача.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 30.11.2020 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" не порушує існуючих прав позивача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, - ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова