Справа № 640/11677/21
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
06 травня 2021 року м. Київ № 640/11677/21
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами
ОСОБА_1
додоГенерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (адреса прописки: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код ЄДР: 22991050), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код ЄДР: 22990368), в якому просить суд:

1) визнати бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо: нарахування не в повному обсязі (без урахування вимог третього абзацу, пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197) та виплати не в повному обсязі грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною;

2) зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України, Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України здійснити виплату ОСОБА_1 : грошової компенсації в сумі 82 526,53 грн. за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з урахуванням вимог третього абзацу, пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197; відшкодувавши середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (за період з 19.09.2018 до дня повної виплати грошової компенсації) за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, в розмірі 14,79% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (2332,56 грн. за кожен місяць затримки розрахунку).

В обґрунтуванням позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з військової служби 19.09.2018 позивачу не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки через що позивач був змушений звернутися до Окружного адміністративного суду міста Києва для захисту своїх прав.

Пояснює, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2020 по справі № 760/2250/20 позивач звернувся до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо виплати компенсації та розрахунок суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки.

На виконання вище зазначеного рішення суду та звернення позивача Фінансовим управління Генерального штабу Збройних Сил України 24.11.2020 перерахувало позивачу кошти в сумі 29 436,21 грн. Додає, що через 52 дні після виплати, а саме 14.01.2021 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України надало розрахунок нарахованої суми лист №305/57 від 14.01.2021, де зазначено, що розрахунок здійснюється на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

Додає, що не погоджуючись з розрахунком компенсації здійсненим співвідповідачем та наведеним в листі № 305/57 від 14.01.2021, а саме не включення до розрахунку компенсації обчислень кількості календарних днів відпустки в залежності від вислуги рокі, які передбачені третім абзацом, пункту 3, розділу XXXI Порядку позивач 03.01.2021 письмово звернувся до Генерального штабу Збройних Сил України та Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України з проханням виплатити різницю коштів, що виникає під час врахування третього абзацу, пункту 3, розділу XXXI Порядку або надати роз`яснення щодо підстав його незастосування.

Пояснює, що у відповідь на письмове звернення, позивач отримав лист від Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України № 305/473 від 11.03.2021, що не містив роз`яснення щодо не застосування третього абзацу, пункту 3, розділу XXXI Порядку до відповідача.

Позивач наголошує, що враховуючи третій абзац, пункту 3, розділу XXXI Порядку кількість календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік - 56 календарних дні, необхідно помножити на 3,8 (вислуга років - 24, що дорівнює 212,8, а округливши в бік збільшення до повного дня отримаємо 213 календарних днів, з огляду на що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій розраховується як: 15769,40 / ЗО х (56 х 3,8)*=111962,74 грн.

де: 15769,40 - розмір місячного грошового забезпечення, який включає в себе: оклад за військовим звання; посадовий оклад; надбавку за вислугу років; надбавку за особливості проходження служби; надбавку за роботу, яка передбачає допуск до державної таємниці; надбавку за безперервний стаж на шифрувальній роботі; премію (додаток 7);

30 - кількість календарних днів у місяці;

56 - кількість календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік;

3,8 - коефіцієнт, який залежить від вислуги років;

* - отримане під час множення значення округлене в бік збільшення до повного дня.

Відтак позивач стверджує, що різниця між виплаченою сумою позивачу та сумою з урахуванням коефіцієнту перед баченого третім абзацом, пункту 3, розділу XXXI Порядку становить 82526,53 грн. (111962,74 грн. - 29 436,21 грн.).

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, суддя встановив наявність підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Так, підставою для звернення до суду з даним позовом по суті є невиконання відповідачем у повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі № 760/2250/20, оскільки, на виконання вказаного рішення суду Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України позивачу замість 111962,74 грн. суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки позивачу було виплачено лише 29 436,21 грн.

Тобто, як зазначає сам позивач у позовній заяві, різниця по невиплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби складає 82526,53 грн.

Проаналізувавши обставини, викладені у позовній заяві, зміст позовних вимог та склад сторін, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням у повному обсязі, за твердженням позивача, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020 у справі № 760/2250/20.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на, що згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Верховний Суд також зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, що, на думку суду, стосується і похідних від цього вимог.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України, зокрема, зазначених вище.

Невиконання судового рішення або виконання такого рішення не у повному обсязі не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18), від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 (адміністративне провадження № К/9901/1062/19).

По-друге, ч. 1 ст. 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, зокрема на підставі виконавчого листа суду, який ухвалив відповідне рішення.

Тобто, позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи № 760/2250/20 отримати виконавчий лист щодо виконання у повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020, прийнятого в межах адміністративного справи № 760/2250/20 та звернути такий виконавчий лист до виконання до органів виконавчої служби з метою реалізації завершальної стадії відновлення порушених прав позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Вказана правова позиція узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а (провадження № 11-1193апп18).

Відтак, оскільки з поданням даного позову позивач бажає розв`язати питання пов`язані із виконанням рішення суду в іншій справі (у справі № 760/2250/20 тобто в межах завершальної стадії судового процесу в іншій справі), у відкритті провадження за даними позовними матеріалами слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Щодо вимоги позивача про відшкодування середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (за період з 19.09.2018 до дня повної виплати грошової компенсації) за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, в розмірі 14,79% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (2332,56 грн. за кожен місяць затримки розрахунку), то суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений можливості звернутися до суду з даною вимогою після повного виконання відповідачем рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.09.2020, прийнятого в межах адміністративного справи № 760/2250/20 та виплати у повному обсязі недоотриманої грошової компенсації.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:
У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Звернути увагу позивача на ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Відповідно до положень ст. 170 та ч. 1 ст. 294 КАС України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено в порядку, визначеному ст.ст. 292-297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя О.А. Кармазін