Справа № 120/1462/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 травня 2021 р. Справа № 120/1462/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Обухівської міської ради Київської області (далі - Обухівська міська рада, відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Обухівської міської ради №52/57-2-VIII від 18.12.2020 "Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: ж.м. Стожари, м. Обухів, Київська область.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказав, що 16.10.2020 позивач разом з іншими особами звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність в межах населеного пункту м.Обухів. В подальшому, на офіційному веб-порталі Обухівської міської ради Київської області було розміщено проект рішення, яким вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою в АДРЕСА_1 .

18.12.2020 вказаний проект рішення розглядався на сесії міської ради. За результатами протоколу поіменного голосування та враховуючи рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, охорони пам`яток та історичного середовища, проект рішення був відхилений депутатами ради.

Вважаючи вказане рішення протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано у сторони відповідача додаткові докази.

16.03.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне.

23.10.2020 позивач звернувся із клопотанням до відповідача про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га.

Проте, в цій заяві також було повідомлено, що позивач скористався правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового буднику.

Через місцеві вибори та об`єднання територіальних громад розгляд заяви позивача відбувся на сесії Обухівської міської ради 18.12.2020.

Рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: ж.м.Стожари, м. Обухів Київської області не прийнято, тобто, Обухівська міська рада 18.12.2020 вирішила вважати даний проект рішення відхиленим.

Посилаючись на норми статті 116 ЗК України, відповідач вказав, що оскільки позивач у своєму клопотанні від 23.10.2020 сам повідомив про той факт, що він використав своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), то відповідач правомірно відхилив проект рішення "Про надання ОСОБА_1 дозволу па розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: ж.м.Стожари, м. Обехів Київської області".

Окремо, посилаючись на судову практику, представник відповідача наголосив на дискреційних повноваженнях суб`єкта владних повноважень та неможливості втручання у останні.

Окрім цього, просив продовжити відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву, оскільки в юридичного відділу Обухівської міської ради дуже великий об`єм роботи у зв`язку із початком процедури реорганізації сільських рад Обухівського району.

Зважаючи на заявлене відповідачем клопотання щодо продовження строку на подання відзиву, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки ухвала про відкриття провадження у даній справі отримана представником відповідача 05.03.2021, тоді як відзив надійшов на адресу суду 16.03.2021, тобто в межах 15-денного строку встановленого для його подання.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Водночас дата постановлення рішення суду у цій справі обумовлена тимчасовою непрацездатністю головуючого у період з 09.03.2021 по 07.05.2021.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

16.10.2020 ОСОБА_1 разом з іншими особами звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з метою передачі безоплатно у власність в межах населеного пункту м.Обухів, Обухівського району, Київської області, орієнтовним розміром 0,10 га (межують із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:019:0074). У поданому клопотанні позивач та інші повідомили, що правом на безоплатну приватизацію ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд вони скористались.

В подальшому на офіційному веб-порталі відповідача розміщено проект рішення про надання ОСОБА_1 відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою. (а.с.17).

Разом з тим, 14.12.2020 на засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, екології та охорони навколишнього природного середовища Обухівської міської ради за результатами розгляду п`ятдесят дев`ятого питання порядку денного «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою ж.м. Стожари м.Обухів, Київської області» членами комісії не прийнято позитивного рішення та у витязі з Протоколу №01 вказано, що комісія не може рекомендувати до затвердження на сесії міської ради відповідний проект ОСОБА_1 .

При цьому, з 6 присутніх членів Комісії утримались 6 депутатів, «за» - 0 депутатів, «проти» - 0 депутатів.

18.12.2020 за результатами поіменного голосування депутатів Обухівської міської ради ІІ сесії VIII скликання, прийнято рішення, згідно якого вказано вважати даний проект рішення «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою ж.м. Стожари м.Обухів, Київської області» відхиленим.

Згідно результатів поіменного голосування депутатів Обухівської міської ради ІІ сесії VIII скликання від 18.12.2020 про вказаному вище питанню проголосували: «за» - 1 депутат, «утримались» - 23 депутати, «не голосували» - 8, «відсутні» - 1, із загальної кількості 34 депутатів.

Не погоджуючись з таким рішенням органу місцевого самоврядування, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам ЗК України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Згідно з частиною 2статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження, рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди зобов`язані перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження та з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Згідно з частиною перщою статті 40 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Стаття 81 ЗК України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Отже законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва.

Порядок набуття відповідного права визначається главою19 Розділу IV ЗК України

Приписами частини першої статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 2, 3 статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності з положеннями статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, статтями 12, 116, 122 Земельного кодексу України.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву (клопотання) до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частинами 6, 7, 8 статті 118 ЗК України, у клопотанні про одержання земельної ділянки зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні та інші матеріали. Відповідний орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що для отримання громадянином у власність земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути відповідну заяву (клопотання) громадянина у місячний строк і вирішити питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова в наданні такого дозволу повинна бути мотивованою і можлива лише у разі невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення про відмову позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою містить лише загальні посилання на статтю 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», статтю 201 ЗК України (стаття 201. Грошова оцінка земельних ділянок), п. 3 статті 23 ЗУ «Про оцінку земель» (стаття 23. Затвердження технічної документації з оцінки земель), а також посилання на врахування рекомендацій постійної комісії сільської ради з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

У той же час, як зазначалось вище, обов`язок суб`єкта владних повноважень надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обмежений лише підставами, визначеними частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Зі змісту оскаржуваного рішення, судом встановлено, що воно не містить належного мотивування, як того вимагає стаття 118 Земельного кодексу України. Посилання відповідача у рішенні на положення статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», статтю 201 ЗК України (стаття 201. Грошова оцінка земельних ділянок), п.3 статті 23 ЗУ «Про оцінку земель» (стаття 23. Затвердження технічної документації з оцінки земель) не дають суду можливості встановити причини відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки вказані норми лише регламентують повноваження органів місцевого самоврядування у земельних відносинах та стосуються грошової оцінки земельних ділянок тощо.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. (ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України).

Суд критично оцінює підстави для відмови у наданні відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою, наведені представником відповідача у відзиві, оскільки останні не слугували підставами для прийняття спірного рішення та не покладені в його основу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, оскільки цей дозвіл лише засвідчує намір щодо розпорядження земельною ділянкою. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не створює права на її отримання у власність поза встановленою законодавством процедурою.

Таким чином з аналізу зазначених норм законодавства України, яке врегульовує вказані правовідносини, рішення ІІ сесії VIII скликання Обухівської міської ради Київської області від 18.12.2020 про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою ж.м. Стожари м.Обухів, Київської області, винесене з порушення вимог чинного законодавства у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019 року по справі №803/1067/17.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Проте, наведених обставин судом не встановлено. Відповідачем не прийнято вмотивованого рішення з приводу надання або відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту, тому неможливо дослідити, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту спрямованим на відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, є саме зобов`язання відповідача на черговій сесії розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги статті 18 Конституції України та ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають до відшкодування відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІІ сесії VIII скликання Обухівської міської ради Київської області від 18.12.2020 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою ж.м. Стожари м.Обухів, Київської області».

Зобов`язати Обухівську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою ж.м. Стожари м.Обухів, Київської області, та прийняти за результатами її розгляду обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному судовому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 681 грн. (шістсот вісімдесят одна грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Обухівської міської ради Київської області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 )

Відповідач: Обухівська міська рада Київської області (вул. Київська, 10, м. Обухів, Київська область, 08700, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.05.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович