Справа № 140/16125/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/16125/20 пров. № А/857/5414/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №140/16125/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення коштів (головуючий суддя першої інстанції Плахтій Н.Б., час ухвалення 12:13 год., місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 02.02.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення винагороди у сумі 9575,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 20.08.2019 призначений на посаду начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області та відповідно до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27.12.2019 №237/К переведений для подальшої роботи на посаді начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Відповідно до наказу відповідача від 18.06.2020 №1753 позивач перебував у щорічній основній відпустці в період з 30.06.2020 по 29.07.2020, відтак у липні 2020 року з 23 робочих днів ним було відпрацьовано 2 дні, за які було нараховано: посадовий оклад 530,43 грн, надбавку за ранг 52,17 грн, надбавку за вислугу років 265,22 грн, надбавку за інтенсивність (50%) 265,22 грн, премію (20%) 1159,00 грн, а всього 2272,04 грн. При цьому відповідно до наказів відповідача від 20.07.2020 №28 та №29 позивачу нараховано винагороду в сумі 11410,31 грн, яка включена в суму нарахувань липня 2020 року. Отже, в липні 2020 року було нараховано 13682,35 грн (2272,04 грн + 11410,31 грн).

Здійснюючи виплату заробітної плати за липень 2020 року, відповідач розрахував максимальний розмір заробітної плати в сумі 4106,96 грн, застосувавши обмеження, встановлені на період карантину, на суму 9575,39 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що Закон України №553-ІХ від 13.04.2020, яким внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо зменшення розміру заробітної плати службових і посадових осіб бюджетних установ, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 визнаний таким, що не відповідає Конституції України, а тому не може бути застосований до визначення розміру винагороди державному виконавцю. Також зазначає, що роботодавець не був позбавлений можливості здійснити оплату винагороди в інші періоди, а право позивача на отримання винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи до формування бюджету. З урахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно з наказом Управління від 18.06.2020 №1753/В позивач ОСОБА_1 , начальник Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в період з 30.06.2020 по 29.07.2020 перебував у щорічній основній відпустці.

Наказами Управління від 20.07.2020 №28 та №29 «Про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби» ОСОБА_1 нараховано винагороду в загальному розмірі 11410,31 грн. При цьому у вказаних наказах відповідачем зазначено, що виплату винагороди здійснити при наявності у розпорядника бюджетних коштів відповідних відкритих асигнувань.

Як слідує з розрахункових листів за липень 2020 року, позивачу проведено такі нарахування за 2 робочих дні: посадовий оклад 530,43 грн, надбавка за ранг 52,17 грн, надбавка за вислугу років 265,22 грн, надбавка за інтенсивність (50%) 265,22 грн, премія (20%) 1159,00 грн, всього 2272,04 грн, а також винагорода в загальній сумі 11410,31 грн. При цьому розмір заробітної плати обмежено на суму 9575,39 грн.

На звернення позивача щодо обмеження заробітної плати у липні 2020 року Управління листом від 05.10.2020 №20009/0/1-20/12 повідомило про те, що за відпрацьовані 2 дні заробітна плата виходячи з максимального розміру складала 4106,96 грн (47230 грн: 23 робочих дні х 2 робочих дні), тому нараховану заробітну плату понад встановлений максимальний розмір було обмежено в сумі 9575,39 грн (13682,35 грн 4106,96 грн).

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність та законність проведених позивачу нарахувань заробітної плати за липень 2020 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі Закон 1403-VIII) державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями (ч.1 ст.8 Закону 1403-VIII).

Статтею 13 Закону 1403-VIII встановлено, що заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643, передбачено виплату державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону 1403-VIII, винагороди у встановлених розмірах в разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів, забезпечення фактичного виконання виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 17, 18 зазначеного Порядку винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати. Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до соціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Отже, винагорода державного виконавця входить до додаткової заробітної плати, виплата якої здійснюється одночасно з виплатою основної заробітної плати.

18.04.2020 року набрав чинності Закон України від 13.04.2020 №553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №553-IX), яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі, в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до частини другої цієї статті)».

Не враховуються у максимальному розмірі заробітної плати суми: допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки (грошової допомоги державним службовцям відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу»); матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; оплати щорічної відпустки. Також не враховуються компенсаційні виплати при звільнені, вихідна допомога.

Розміри допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки визначаються згідно з чинним законодавством без урахування зазначеного обмеження.

Враховуються у максимальному розмірі заробітної плати: оплата часу відпусток, що не належать до щорічних; оплата часу службових відряджень; сума індексації заробітної плати; доплати за додатковий обсяг роботи (за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваних робіт); інші компенсаційні та стимулюючі виплати (надбавки, доплати, премія).

Таким чином, відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону №553-IX нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ обмежувалися максимальним розміром 47230 гривень на місяць, в тому числі і позивача.

При цьому, оскільки винагорода державного виконавця входить до складу заробітної плати, тому її розмір враховувався у максимальному розмірі заробітної плати.

Водночас Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами.

Даним Рішенням установлено, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 18.04.2020 по 28.08.2020 включно були дійсні обмеження, передбачені статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (із змінами, внесеними Законом №553-ІХ).

У зв`язку з вище наведеним колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо неправомірності нарахування і виплати заробітної плати за липень 2020 року із застосуванням обмежень, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Крім того, судом першої інстанції вірно не взято до уваги твердження позивача про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону №553-ІХ не встановлено денного обмеження заробітної плати, при цьому обмеження стосувалось нарахування, а не виплати заробітної плати.

Судом зазначено, що нарахування заробітної плати здійснюється відповідно до кількості відпрацьованих днів, а її виплата проводиться із відрахуванням обов`язкових платежів (податків, зборів, аліментів тощо).

Відтак, оскільки в липні 2020 року ОСОБА_1 відпрацював 2 робочих днів, тому нарахування заробітної плати позивачу за вказаний період повинно проводитись саме за 2 робочі дні із застосуванням обмеження при нарахуванні заробітної плати, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону №553-ІХ.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність та законність проведених позивачу нарахувань заробітної плати за липень 2020 року.

Щодо доводів апелянта про те, що роботодавець не був позбавлений можливості здійснити оплату винагороди в інші періоди, то колегія суддів вважає, що виплата винагороди здійснюється одночасно із виплатою заробітної плати, а тому, оскільки накази управління про виплату винагороди працівникам органів державної виконавчої служби прийняті 20.07.2020, тому винагорода виплачувалась одночасно із заробітною платою липня 2020 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №140/16125/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 30.04.2021р.