Справа № 440/6619/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6619/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Хорошанюк А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2020 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 04.06.2019 №, № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 04.06.2019 №, № та № є протиправними, оскільки внаслідок виникнення спірних правовідносин фактично не відбулося збільшення загального майнового стану чи приросту активів позивача у будь-якій формі. Банківською установою на суму отриманого позивачем кредиту (суму основного боргу) нараховані відповідні відсотки, у результаті чого позичальник повертає банку суму більшу, ніж отримана ним в якості кредиту, а тому у позивача відсутній об`єкт оподаткування в розумінні положень статей 14, 163, 164 Податкового кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/6619/20; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.12.2020, витребувано докази /а.с. 129, том 1/.

10.12.2020 до суду надано відзив. У наданому відзиві представник відповідача зазначив, що відповідно до пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, основної суми-боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25% однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. При цьому, Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату на 01.01.2017 установлено у розмірі 3200,00 грн. Отже, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається основна сума його боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі, що перевищує у 2017 році - 800,00 грн. Враховуючи зазначене, розрахунок суми основного боргу позивача становить 70100,34 грн. Крім того, оподаткування доходу, отриманого платником податку у вигляді додаткового блага, оподатковується за ставкою визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України. Отже, розрахунок податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за відомостями перевірки становить 12618,06 грн та суму податкового зобов`язання з військового збору за відомостями перевірки /а.с. 133-184, том 1/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 клопотання позивача про витребування додаткових доказів у справі задоволено; витребувано додаткові докази у справі; підготовче засідання відкладено до 20.01.2021 /а.с. 187, том 1/.

06.01.2021 до суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" надійшли докази у справі /а.с. 192-224, том 1/.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.02.2021 з огляду на необхідність витребування додаткових доказів у справі /а.с. 242, том 1/.

09.02.2021 позивачем надано додаткові докази у справі /а.с. 246-247, том 1/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів; витребувано від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" належним чином завірені додаткові докази у справі; вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 17.03.2021 /а.с. 250, том 1/.

10.03.2021 до суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" надійшли додаткові докази у справі /а.с. 4-28, том 2/.

Протокольною ухвалою суду від 17.03.2021 відкладено розгляд справи до 07.04.2021 з огляду на задоволення клопотання позивача /а.с. 31, том 2/.

07.04.2021 до суду надані додаткові пояснення у справі, у яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги /а.с. 42-43, том 2/.

Протокольною ухвалою суду від 07.04.2021 відкладено розгляд справи до 14.04.2021 з огляду на задоволення клопотання представника ГУ ДПС у Полтавській області про заміну відповідача у справі в особі ГУ ДПС у Полтавській області () на його правонаступника в особі ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44057192) /а.с. 44, том 2/.

У судовому засіданні 14.04.2021 позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено акт №608/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 /а.с. 13-20, том 1/.

Зазначеним актом встановлені порушення: підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 "в" статті 176 та пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік; підпункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2017 рік), на суму 12618,06 грн; підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання по військовому збору за період, що перевірявся (за звітний 2017 рік), на суму 1051,51 грн.

Акт перевірки направлений ОСОБА_1 за податковою адресою. Поштове відправлення отримано позивачем згідно з відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу /а.с. 136-137, том 1/.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, позивачем подано заперечення до ГУ ДФС у Полтавській області /а.с. 164-167, том 1/.

Розглянувши надані позивачем заперечення, відповідачем направлено ОСОБА_1 відповідь від 30.05.2019 №ФОП/4016/16-31-13-05-17, у якій повідомлено про залишення без змін висновків в акті перевірки від 07.05.2019 №608/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 , а поданого заперечення - без задоволення /а.с. 168-174, том 1/.

Зазначена відповідь направлена ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, проте, лист повернуто з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання" /а.с. 175-176, том 2/.

На підставі акта перевірки від 07.05.2019 №608/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 контролюючим органом прийняті податкові повідомлення - рішення від 04.06.2019 №, № та № /а.с. 148-150, том 1/.

Не погодившись з вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункт 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податковим кодексом України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: а) вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Додатково до винятків, передбачених підпунктом "а" цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів.

Також не вважається додатковим благом платника податку сплачена суб`єктом кінематографії вартість товарів та послуг, а саме проїзду, проживання, харчування, охорони, страхування, медичного обслуговування, тренування, навчання, що пов`язані з участю такого платника податку у виробництві аудіовізуальних творів, що виробляються (створюються) суб`єктами кінематографії України, якщо це передбачено умовами договору з такими платниками податку та/або режисерським сценарієм аудіовізуального твору;

в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув`язненими.

Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" розуміються послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім`ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об`єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними;

г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом;

ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу);

д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Суми розстрочених податкових зобов`язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання;

е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.

При цьому, додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (підпункт 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Водночас, правовідносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими правовідносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Так, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За положеннями статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Системний аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли анулюються встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої у борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. При цьому, суми процентів або пені, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або пені, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Так, відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані суми процентів, пені, штрафів тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №802/168/16-а, від 20.08.2020 у справі №826/17925/15, від 20.08.2020 у справі №817/41/16 та від 08.09.2020 у справі №820/19262/14.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Райфайзен Банк Аваль" 28.03.2017 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором від 16.10.2008 №010/82/2647/114153 (далі - Договір), у якому зазначено, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості, кредитор та позичальник визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 28.03.2017 складає 63705,97 грн, у тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 61271,28 грн; проценти, нараховані за користування кредитом, - 1812,96 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 621,73 грн /а.с. 43- 46, том 1/.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Договору у зв`язку із виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовились, що з 28.03.2017 боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним /а.с. 43, том 1/.

Сторони засвідчили, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов`язаних з виконанням чи припиненням зобов`язань за кредитним договором (пункт 3 Договору) /а.с. 43, том 1/.

Відповідно до пункту 5 Договору з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в пункті 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено) /а.с. 44, том 1/.

28.03.2017 між сторонами укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898, у якому зазначено, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості, кредитор та позичальник визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 28.03.2017 складає 30335,05 грн, у тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 9629,06 грн; проценти, нараховані за користування кредитом - 255,36 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 20450,63 грн /а.с. 47-50, том 1/.

Відповідно до пункту 2 зазначеного договору у зв`язку із виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовились, що з 28.03.2017 боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним /а.с. 47, том 1/.

Сторони засвідчили, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов`язаних з виконанням чи припиненням зобов`язань за кредитним договором (пункт 3 Договору) /а.с. 47, том 1/.

Відповідно до пункту 5 Договору з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в пункті 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено) /а.с. 48, том 1/.

Судом встановлено, що анульована (прощена) банком сума заборгованості позивача складалася із основної суми боргу (тіла кредиту), процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, у вищенаведених договорах про припинення зобов`язань за кредитним договором від 16.10.2008 №010/82/2647/114153, за кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898 банком визначено суми непогашеної позивачем заборгованості станом на 28.03.2017, зокрема: основного боргу в розмірі 61271,28 грн за кредитним договором від 16.10.2008 №010/82/2647/114153, основного боргу в розмірі 9629,06 грн за кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору від 16.10.2008 №010/82/2647/1141153, який укладений між ПАТ "Райффайзен Банк аваль" та позивачем, ОСОБА_1 отримано 46800,00 грн, проте, з моменту отримання кредитних коштів та до 28.03.2017 вона сплатила банку 66454,00 грн. Отже, сплачена сума є більшою ніж отримана у банку.

Згідно з кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898, який укладений між ПАТ "Райффайзен Банк аваль" та позивачем, ОСОБА_1 отримано 17792,64 грн (зазначено банком), проте, з моменту отримання кредитних коштів та до 28.03.2017 фактично погашено 19257,08 грн (зазначено банком). Отже, сплачена сума є більшою ніж отримана у банку.

Вищенаведене підтверджується розрахунками заборгованості, які наявні у матеріалах справи.

Як вищенаведене, відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Суд проаналізувавши зазначені положення Податкового кодексу України, вказує, що до додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Водночас, як вищезазначено, у результаті реалізації договірних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ "Райффайзен Банк аваль", позивач, як позичальник, повернула фінансовій установі суму більшу, ніж була отримана в якості кредиту, тобто додаткове благо не отримала, отже, не збільшила загальний свій майновий стан чи отримала приріст активів у тій чи іншій формі, оскільки позичальник завжди сплачувала банківській установі крім суми отриманого кредиту (суми основного боргу) також нараховані на дану суму отриманого кредиту відповідні відсотки, у результаті чого позичальник повертає банку суму більшу, ніж отримана нею у якості кредиту.

При цьому, доводи податкового органу не спростовують можливості застосування норм наведеного законодавства та, як наслідок, не дають підстав вважати податкові повідомлення-рішення правомірними.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень порушив права та інтереси платника податку у сфері публічно-правових відносин, у зв`язку з чим позов належить задовольнити, визнавши протиправними та скасувавши податкові повідомлення-рішення ГУ ФПС у Полтавській області від 04.06.2019 №, № та №.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 04.06.2019 №, № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 05.05.2021.

Суддя Т.С. Канигіна