Справа № 500/2457/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

Справа № 500/2457/21

05 травня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення пенсійних коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 145427 від 22 березня 2019 року та №1900-0412-9/18200 від 30 жовтня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 нараховані та невиплачені за період з 01 березня 2019 року по 11 квітня 2021 року пенсійні кошти в розмірі 67635,43 гривень.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом:

зупинення дії рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №145427 від 22 березня 2019 року та №1900-0412-9/18200 від 30 жовтня 2020 року про утримання з його пенсії надміру виплачених сум до розгляду справи та набрання судовим рішенням законної сили;

заборони посадовим особам Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснювати утримання коштів із нарахованих ОСОБА_1 пенсійних виплат до розгляду справи та набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 березня 2019 року та від 30 жовтня 2020 року про утримання з його пенсійних виплат надміру виплачених сум пенсій та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахованих і невиплачених за період з 01 березня 2019 року по 11 квітня 2021 року пенсійних коштів у розмірі 67635,43 гривень.

Відповідач не виплачує позивачу нараховані пенсійні виплати на підставі цих рішень, які позивач вважає протиправними та незаконними з посиланням на положення статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Утримання виплаченої надміру суми пенсії відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера (надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством) та подання страхувальником недостовірних даних.

Позивач вказує, що з 04 грудня 2015 року по 29 жовтня 2018 року ним не допущено будь-якого зловживання щодо отримання пенсійних виплат, оскільки з незалежних від нього обставин він не був поновлений на роботі та не перебував у трудових правовідносинах з прокуратурою Тернопільської області, щомісячно заробітну плату не отримував, пенсія за вислугою років була єдиним джерелом його існування.

Рішенням Пенсійного фонду України від 04 вересня 2020 року за зверненнями ОСОБА_1 проведено перевірку з питань невиплати йому нарахованих пенсійних виплат та повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, «що при поновленні на посаді на виконання рішення суду особа вважається працюючою, але фактично (до початку виконання обов`язків) не працює на посаді прокурора. Отже, до 30.10.2018 року (до прийняття на роботу) ОСОБА_1 не виконував функції прокурора. З врахуванням зазначеного необхідно переглянути порядок виплати пенсії у період з 31.05.2015 по 29.10.2018 та розмір переплати пенсії. Рішення про утримання надміру виплачених коштів, прийняте за результатами перегляду, надіслати на адресу заявника».

10 листопада 2019 року позивачем письмово повідомлено відповідача про призначення його з 30 жовтня 2018 року на посаду прокурора та допуск до виконання обов`язків. На підставі поданої ним заяви 11 листопада 2018 року Головне управління Пенсійного фонду Україну в Тернопільській області відповідно до пункту 3 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» зменшило суму пенсійних виплат, встановивши її у розмірі 5683,25 гривень.

Позивач зазначає, що у період з 30 жовтня 2018 року по 28 лютого 2019 року ним не допущено будь-якого зловживання щодо отримання пенсійних виплат, оскільки вчасно повідомлено пенсійний орган про перебування на публічній службі та отримання заробітної плати. Однак відповідач не взяв до уваги позицію та висновки Пенсійного фонду України, викладені у листі від 04 вересня 2020 року, та письмові заперечення ОСОБА_1 , залишив рішення від 22 березня 2019 року за № 145427 в силі. А 30 жовтня 2020 року прийняв нове рішення №1900-0412-9/18200 про утримання з пенсійних виплат позивача надміру виплачених сум за нові періоди та інші суми, зокрема, за період з 15 червня 2015 року по 03 грудня 2015 року в сумі 26270,33 гривні та за період з 04 грудня 2015 року по 28 лютого 2019 року в розмірі 44018,04 гривні.

Рішення відповідача від 22 березня 2019 підписане неуповноваженими особами, рішення від 30 жовтня 2020 року не відповідає встановленій відповідним Порядком формі. Оскаржувані рішення не містять визначених у статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстав для стягнення надмірно виплачених коштів.

Заявник у заяві про забезпечення позову зазначає, що позбавлення пенсійним органом пенсійних виплат без його згоди та рішення суду є протиправним позбавленням його власності. З огляду на викладене, вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння протиправними діями і рішенням суб`єкта владних повноважень шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також є очевидними ознаки протиправності оскаржуваних рішень та дій суб`єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову та наявні докази, суд приходить до таких висновків.

Частиною першою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити про те, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Отже, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).

Дослідивши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення та вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.

Предметом дослідження у межах спірних правовідносин є правомірність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 145427 від 22 березня 2019 року та №1900-0412-9/18200 від 30 жовтня 2020 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію, проте оскаржуваними рішеннями встановлено їх надмірну виплату, через що такі утримуються з позивача.

Разом з тим, оцінка правомірності таким діям та рішенням відповідача може бути надана лише за результатами розгляду позовних вимог по суті. Заява про забезпечення позову обґрунтована тими ж обставинами, що й позов.

Заявник не подає до суду жодних доказів наявності обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову не наведено істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача буде неможливим. Заявник обмежився лише загальними фразами про те, що для відновлення прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також є очевидними ознаки протиправності оскаржуваних рішень та дій суб`єкта владних повноважень.

Заявником, на якого відповідно до статті 77 КАС України покладено обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі.

Зазначене свідчить про непропорційність та неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову, заявник не довів намірів відповідача протиправно утримати пенсійні кошти, і такі дії позбавлять його засобів до існування.

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №826/9263/17 (ЄДРСР 87389519) зазначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Суд вважає за необхідне зазначити, що необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Заявник таких обставин не наводить, відповідних доказів не надає.

Щодо доводів заявника, викладених у заяві про забезпечення позову, про протиправність оскаржуваних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то суд їх оцінює критично, позаяк оцінку протиправності оскаржуваних рішень буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 (ЄДРСР 81046468) зазначено, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, що свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Водночас, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника/позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Перевіривши зазначені у поданій заяві доводи заявника / позивача на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, що уже містяться у наданих матеріалах, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви та, як наслідок, про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із вище викладених обставин. За переконанням суду, вжиття заходів забезпечення позову може свідчити про передчасне ухвалення рішення без вирішення спору по суті.

Суд дійшов висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі, позаяк відсутні очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення та докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 153, 154, 156, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення пенсійних коштів відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 05 травня 2021 року.

Суддя Чепенюк О.В.