Справа № 540/1050/20
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1050/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України про визнання бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошових доходів протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошових доходів,

встановив:

ОСОБА_1 23.04.2020 року звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 наростаючим підсумком до дня виплати;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати грошового забезпечення з дня видання наказу про зарахування в розпорядження за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити заборгованість з грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення з дня видання наказу про зарахування в розпорядження з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року, з усіма щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), передбаченими Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", наказом Міністра оборони України від 05.03.2001 №75 "Про затвердження Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України" отримуваних капітаном ОСОБА_1 до неправомірного звільнення у повному обсязі та з виплатою щомісячної надбавки за безперервну військову службу в розмірі 50%, передбаченої наказом Міністра оборони України від 26.05.2003 № 149 "Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України";

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у

зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року.

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (грошового забезпечення) за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (грошового забезпечення) за останньою займаною штатною посадою до незаконного звільнення за період з 26 грудня 2005 року та по день вступу до виконання обов`язків за посадою льотчика-штурмана вертольоту вертолітної ланки (Мі-8, Мі-9) по 20 січня 2007 року наростаючим підсумком до дня виплати.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Міністерство оборони України в частині позовних вимог про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006, протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 наростаючим підсумком до дня виплати.

Постановою Верховного Суду від 11.02.2021 року ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 у справі №540/1050/20 скасовано, а справу направлено до Херсонського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Таким чином в рамках даної справи вирішуються виключно позовні вимоги про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 протиправною та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 наростаючим підсумком до дня виплати;

Позовні вимоги в частині позовних вимог, які направлені для продовження розгляду обґрунтовані наступним.

Так, позивач вказує, що рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року по справі № 821/1142/18 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 в сумі 28780,98 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282 - XII він мав право на індексацію доходів, які отримані на території України та не мають разового характеру, а саме, на індексацію середнього заробітку, який нарахований та виплачений за період з 01.05.2004 р. по 29.01.2006 р.

26 січня 2020 року позивач звернувся з заявою до військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату йому індексації середнього заробітку, виплаченого відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року по справі №821/1142/18. В задоволенні заяви позивачу було відмовлено, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

Ухвалою суду від 03.03.2021 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.04.2021 року надійшов відзив відповідача, в якому заявлених позовних вимог він не визнає, зазначає, що питання нарахування індексації грошового забезпечення позивача було вирішено в рамках адміністративної справи №821/1142/18. Крім наведеного, після прийняття судом апеляційної інстанції окремої ухвали по справі №821/1142/18, позивачу нараховано 140386,11 грн.

Стверджує, що розрахунки та виплати позивачу здійснювались з урахуванням вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого Постановою КМ України від 21.02.2001 року №159. З огляду на викладене, вважає, що протиправність дій відповідача, як передумова для задоволення позову - відсутня.

Отже, в задоволенні позову - слід відмовити.

05.04.2021 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, відповідно якої позивач вважає, що рішення Верховного Суду в адміністративному провадженні №К/9901/33628/20 підтверджує те, що його вимоги про нарахування та виплату індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року не розглядались судами раніше.

Вважає, що відповідач, заперечуючи проти нарахування та виплати індексації грошових доходів не надає належних та допустимих доказів про відсутність підстав для такого нарахування.

На підставі викладеного, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, 06.04.2021 року позивачем надано до суду заяву, в якій він просить надати правову оцінку діям командира військової частини, які він вважає зловживанням процесуальними правами про що постановити окрему ухвалу суду.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповіді на відзив, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі зазначеного не підлягають доказуванню й обставини, встановленні рішенням Херсонського окружного адміністративного суду та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року в справі №821/1142/18.

Так, під час розгляду наведеної справи, судом, серед іншого, встановлено наступні обставини.

Наказом Міністра оборони України від 27.03.2004 року № 178 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі пп. "г" п. 63 (у зв`язку з скороченням штату) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.04.2004 року № 93 виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення по льотній нормі з 01.05.2004 року.

Рішенням військового апеляційного суду Центрального регіону України, залишеним без змін ухвалою Вищого адміністративного суд України від 22.11.2005 року, скасовано п. 1 параграфу першого наказу Міністра оборони України від 27.03.2004 року № 178 в частині звільнення капітана ОСОБА_1 з військової служби у запас у зв`язку із скороченням штатів, зобов`язано поновити на військовій службі та вжити заходів щодо призначення його на посаду у відповідності до вимог, передбачених Положенням про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

На виконання вказаного рішення суду, наказом Міністра оборони України від 26.12.2005 року № 833 п. 1 наказу Міністра оборони України від 27.03.2004 року № 178 про звільнення позивача з військової служби у запас за пп. "г" п. 63 (у зв`язку із скороченням штатів) скасовано, поновлено його на військовій службі та зараховано у розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.

На підставі вказаного наказу, наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2006 року № 18 позивача з 30.01.2006 року зараховано в списки особового складу частини, на всі види забезпечення та допущено до тимчасового виконання вакантної посади льотчика - штурмана вертольоту вертолітної ланки.

З наведеного вбачається, що позивача було звільнено з військової служби у запас за наказом Міністра оборони України від 27.03.2004 року № 178 на підставі Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщикам (мічманами) Збройних Сил України, а саме п. 63 пп. "г" цього Положення.

Враховуючи, що всупереч вимогам Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, на підставі рішення суду позивача було поновлено на військовій службі, проте не виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі № 821/1142/18, окрім іншого, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року в сумі 28780,98 грн. без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства суд дійшов наступного.

Так, у Рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15.10.2013 №9-рп/2013 (справа № 1-18/2013) Конституційний Суд України зазначив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Одним із заходів державного регулювання оплати праці є встановлення мінімальної заробітної плати, розмір якої відповідно до статті 9 Закону визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості.

Крім того, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-ХII зі змінами).

Положенням статті 34 Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Частинами 1-4 ст.9 Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі Закон №1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (в редакції до 01.01.2016 року в розмірі 101 відсоток).

У разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (далі - Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Тому, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 825/874/17, від 19.07.2019 р. у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 р. у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 р. у справі № 620/1892/19.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. До 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсоток (внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 рок №77).

Відповідно п.4 Порядку №1078, сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Таким чином об`єктом індексації є, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, станом на дату, коли воно має бути виплачено особі, наявність підстав для проведення індексації нерозривно пов`язана з ростом величини індексу споживчих цін.

Натомість, за змістом статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 3, 4 Закону №2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Положеннями пункту 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Таким чином об`єктом компенсації є, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців станом на дату його фактичної виплати, наявність підстав для проведення індексації нерозривно пов`язана з ростом величини індексу споживчих цін.

На підставі аналізу наведених положень законодавства, а також висновків Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що як індексація грошових доходів населення так і компенсація працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають однаковий - компенсаторний характер, одну й ту саму мету - забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги та однаковий механізм нарахування - шляхом множення нарахованого, але невиплаченого грошового доходу (у випадку компенсації) або грошового доходу, що підлягає індексації і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми, поділений на 100.

Тобто, індексація грошових доходів населення є механізмом забезпечення можливості частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг станом на дату, коли особі належало отримати дохід. В даному конкретному випадку - грошове забезпечення.

Компенсація ж частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати спрямована на підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги в період з дати коли особа мала отримати ці кошти до фактичної дати їх виплати.

Отже, індексація забезпечує купівельну спроможність суми коштів до дати, коли вони мають бути виплачені, а компенсація до дати, коли ці кошти фактично виплачені.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу індексації не підлягає, що прямо передбачено п.3 Порядку №1078, згідно якого до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Натомість в даному конкретному випадку, позивач, звернувшись до суду з вимогою про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 року наростаючим підсумком до дня виплати, фактично просить суд нарахувати йому не індексацію грошового забезпечення, а компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки, по-перше - просить нарахувати відповідну компенсаторну виплату на виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати (що не може бути об`єктом індексації), а по-друге - просить нарахувати її за період до дати фактичної виплати, що характерно виключно для компенсації втрати частини доходів.

Окрім наведеного, суд зазначає, що вимоги ОСОБА_1 щодо індексації грошового забезпечення (середнього заробітку) за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 року входило в предмет дослідження адміністративної справи №821/1142/18.

За результатом судового розгляду справи №821/1142/18, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 : нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року, нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну в розмірі двох місячних окладів грошового утримання: за 2004 рік доплата, за 2005 року в повному розмірі, нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2005 рік, нарахувати та виплатити грошову винагороду за тривалу безперервну військову службу за строк 15 років в розмірі одного окладу грошового утримання, нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного окладу грошового утримання за 2005 рік, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, нарахувати та видати належні предмети речового майна згідно норм забезпечення за період: 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року, нарахувати та видати продовольчий пайок за нормами харчування Збройних Сил України за нормою № 2 - льотною з 1 травня 2004 року по 29 січня 2006 року підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 28780,98 грн.

Згідно висновків суду, грошове забезпечення за період з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року має обраховуватись як грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Тобто, в спосіб, передбачений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

В резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції в наведеній справі визначено, окрім іншого, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року в сумі 28780,98 грн. без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Отже, питання щодо порядку обрахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , до складу якого в силу наведеного вище правового обґрунтування та змісту судового рішення в справі №821/1142/18 входить індексація в період з 01.05.2004 по 29.01.2006 року вже вирішено судом, більш того, судом визначену конкретну суму, що її мала сплатити військова частина за вказаний період.

Повторній переоцінці наведені правовідносини не підлягають. В разі незгоди позивача з висновками П`ятого апеляційного адміністративного суду, ОСОБА_1 мав передбачену законом можливість їх оскаржити до суду касаційної інстанції.

Наразі, наведене право ним не реалізовано, а постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року є такою, що набрала законної сили.

Окрім викладеного, в цьому ж рішенні суду апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 з 30.01.2006 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2004 року по 29.01.2006 року в сумі 28780,98 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 року № 159.

Таким чином, мета існування порівняних в даному рішенні компенсаторних виплат - забезпечення купівельної спроможності належних позивачу сум досягнута ще в рішенні П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 року по справі №821/1142/18.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 протиправною та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 наростаючим підсумком до дня виплати задоволенню не підлягають.

Стосовно заяви позивача про прийняття відносно командира військової частини НОМЕР_1 окремої ухвали суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент постановлення оскарженої ухвали) суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням представлених адміністративним процесуальним законом засобів.

Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду справи порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті.

У справі, що розглядається, в основу висновків позивача про наявність підстав для постановлення окремої ухвали фактично покладено позицію про зловживання відповідачем процесуальними правами шляхом надання суду неправдивою, на думку ОСОБА_1 , інформації.

Суд зазначає, що по-перше, ст.249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності. Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються судовим рішенням.

Винесення окремої ухвали є правом суду, а не його обов`язком, право сторони ініціювати постановлення судом окремої ухвали КАС України не передбачено.

По-друге, надання сторонами доказів, тим більше власними силами без звернення до суду з необґрунтованими клопотаннями про їх витребування чи забезпечення та надання пояснень у справі є правом сторін, користування яким не може бути розцінено як зловживання процесуальними правами. Надання ж оцінки щодо доречності поданих стороною доказів та обґрунтованості наданих пояснень перебуває в виключній компетенції суду та відбувається під час судового розгляду справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання позивача про постановлення окремої ухвали в порядкуст.249 КАС Українине не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновки про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа - Міністерство оборони України про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 з не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 протиправною та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошових доходів (середнього заробітку), отриманих за період з 01.05.2004 по 29.01.2006 наростаючим підсумком до дня виплати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 106030000