Справа № 160/882/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року Справа № 160/882/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
20.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи:
- з 25.08.1987 року по 31.05.1991 року та з 08.02.1999 року по 31.10.2000 року на відповідних посадах Дніпропетровського заводу гірничошахтного обладнання;
- з 10.01.2005 року по 26.04.2016 року на відповідних посадах в Мостобудівельному загоні №12 ПАТ «Мостобуд» та призначити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ з моменту звернення - 25.08.2020 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
16.02.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 25.08.2020 року позивач звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2. У відзиві наголошено на тому, що в період роботи позивача діяли списки №1 та №2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.11.1991 року, постановою КМУ №162 від 11.03.1994 року, постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року. Так, відповідач зазначає що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зараховано загальний страховий стаж в розмірі 30 років 7 місяців 25 днів та пільговий стаж в розмірі 3 роки 05 місяців 21 день. Період роботи позивача з 10.01.2005 року по 26.04.2016 року неможливо зарахувати до пільгового стажу з тих підстав, що довідка №61 від 22.05.2017 року не відповідає вимогам пенсійного законодавства в зв`язку з невідповідністю записам в трудовій книжці, наказам атестації та переліком робочих місць. Зокрема, відповідач посилається на те, що за даними трудової книжки, позивач з 10.01.2005 року по 26.04.2016 року працював «монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій на ПАТ «Мостобуд», при цьому у трудовій книжці відсутні записи про роботу «у бригаді монтажників і в спеціалізованих ланках монтажників комплексних бригад», виключно у разі наявності якого позивач мав би право на зарахування вказаного періоду до пільгового. Тобто, відповідач вказує на відсутність підтвердження факту роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці у період 10.01.2005 року по 26.04.2016 року. Разом з відзивом до суду надана копія пенсійної справи ОСОБА_1
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
25.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
27.08.2020 року Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №9, що відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 16.12.1987 по 31.05.1991, з 08.02.1999 по 31.08.2000, оскільки однією з основних умов зарахування певного періоду до роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 та №2, є наявність посади (професії) на яку була зарахована особа, в Списках (чинних на період роботи) та зайнятість на цих посадах повний робочий день.
Не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058), Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 листопада 2005 року № 383 «Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі по тексту - Порядок № 383), Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі по тексту - Порядок № 637).
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».
Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийнятті документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно до ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно з п. 3 Порядку № 18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
В пунктах 1 та 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Аналіз Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, дають підстави для висновку про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Так, судом встановлено, що у спірні періоди, відповідно до відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 17.09.1982 року, ОСОБА_1 працював на наступних посадах:
- з 25.08.1987 року прийнятий учнем вулканізаторника на дільницю гуми в арматурний цех №5 колективного підприємства «Дніпропетровський завод гірничошахтного обладнання», на підставі наказу №365 від 25.08.1987 року;
- з 16.12.1987 року присвоєно 3-й розряд вулканізаторника колективного підприємства «Дніпропетровський завод гірничошахтного обладнання», на підставі наказу №890 від 16.12.1987 року;
- з 10.07.1989 року звільнено по переводу в науково-технічний кооператив «Бліц» по узгодженню між керівниками, на підставі наказу №259 від 06.07.1989 року;
- з 11.07.1989 року прийнято по переводу до членів кооперативу вулканізаторником гумотехнічних виробів, на підставі наказу №3 від 04.07.1989 року;
- з 03.09.1990 року кооператив «Бліц» реорганізовано в кооператив ТНТ, на підставі наказу №1 від 03.09.1990 року;
- з 31.05.1991 року звільнений за власним бажанням, на підставі наказу №26 від 03.06.1991 року;
- з 08.02.1999 року прийнятий в інструментальний цех №8 пресувальником-вулканізаторником по 3 розряду, на підставі наказу №15 від 08.02.1999 року;
- з 31.10.2000 року звільнено за власним бажанням на підставі наказу №290 від 31.10.2000 року;
- з 10.01.2005 року прийнятий монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 3 розряду Мостозагону №12 ВАТ «Мостобуд», на підставі наказу №8к від 10.01.2005 року;
- з 23.12.2005 року присвоєна суміжна кваліфікація стропальника 2 розряду;
- з 03.03.2008 року присвоєно 4 розряд монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, на підставі наказу №98 к від 03.03.2008 року;
- з 01.04.2011 року присвоєно 5 розряд монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, на підставі наказу МО/К-0077А від 01.04.2011 року;
Як встановлено судом, з 22.08.1956 р. по 31.12.1991р. включно діяли Списки, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.
З 01.01.1992 р. по 10.03.1994 р. включно діяли Списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, застосування яких визначається виключно за умови атестації робочого місця, підтвердженої відповідним наказом по підприємству та висновком Державної експертизи умов праці щодо якості проведеної атестації.
З 11.03.1994 р. по 06.02.2003 р. включно, діяли Списки, затверджені постановою КМУ від 11.03.1994 р. № 162 (із змінами до списків, внесеними на підставі постанови КМУ від 15.11.1994 року № 773), застосування яких визначається виключно за умови атестації робочого місця, підтвердженої відповідним наказом по підприємству та висновком Державної експертизи умов праці щодо якості проведеної атестації.
З 07.02.2003 р. і по 02.08.2016 р. діяли Списки, затверджені постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36, застосування яких визначається виключно за умови атестації робочого місця, підтвердженої відповідним наказом по підприємству та висновком Державної експертизи умов праці щодо якості проведеної атестації.
З 03.08.2016 діють Списки, затверджені постановою КМУ від 24.06.2016 р. № 461, застосування яких визначається виключно за умови атестації робочого місця, підтвердженої відповідним наказом по підприємству та висновком Державної експертизи умов праці щодо якості проведеної атестації.
У четвертому пункті розділу VII вказаної постанови №1173 від 22.08.1956 року, зокрема, включено робітників та інженерно-технічних робітників, зайнятих повний робочий день в цехах, виробництвах (на правах цехів) та окремих установках виробництв, гумового та шинного в цехах: підготовчих, підготовки сировини, вулканізації технічних виробів та гумового взуття, виготовлення клеїв для гуми. Крім того, за текстом постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, у різних сферах виробництва передбачено окремим пунктом роботу «вулканізатором».
Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що висновки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, викладені у Рішенні про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.08.2020 року №9 щодо відсутності у Списках №1 та №2 (затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173) до 1992 року посади «вулканізаторників», є протиправними.
Поряд з цим, відповідач у висновках, викладених у Рішенні від 27.08.2020 року №9, не заперечує, що з 26.01.1991 року посада «вулканізаторника» була передбачена Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10.
Водночас, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснило посилання на те, що в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме - не зазначено, що заявник працював на шкідливих виробництвах, які дають право на пенсію за Списком №2.
З матеріалів справи вбачається, що довідкою за №61 від 22.05.2017 року, наданою Мостобудівельним загоном №12 ПАТ «Мостобуд», підтверджується наявний трудовий стаж ОСОБА_1 для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи з 10.01.2005 по 26.04.2016 року, за професією «монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій».
Зокрема, до пенсійної справи позивачем надавались й накази про проведення атестації робочих місць у КП «Дніпропетровський завод гірничошахтного обладнання» та у ПАТ «Мостобуд».
При цьому у відмові пенсійного органу не роз`яснено, які саме реквізити довідки №61 від 22.05.2017 року не відповідають вимогам законодавства, записам у трудовій книжці, оскільки, як було встановлено судом під час судового розгляду, період роботи з 10.01.2005 по 26.04.2016 підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17.09.1982 року, довідкою за №61 від 22.05.2017 року, наданою Мостобудівельним загоном №12 ПАТ «Мостобуд». Позивач у зазначений період працював за професією «монтажник з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій», що включена до Списку №2, затвердженого постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року.
Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що неналежне складення довідки підприємством не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового та пільгового стажу позивача.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки або інших бухгалтерських документів. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці або бухгалтерських документах.
В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пільгової пенсії.
За встановлених обставин, суд приходить до висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині не зарахування відповідних періодів до пільгового стажу ОСОБА_1 та в частині надання відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищенаведене, відповідачем не дотримано вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», його дії не відповідають приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено судом, між позивачем та Адвокатським бюро «Наталії Полонової» 30.12.2020 року було укладено договір про надання правової допомоги №12/20. Підпунктом 3.3. вказаного договору визначено, що гонорар складається з суми вартості наданих Клієнтові послуг, перелік яких наводиться в Акті про виконання Бюро цього договору.
Актом №1 від 19.01.2021 року підтверджується надання АБ «Наталії Полонової» Гуріну Сергію Федоровичу правових послуг: вивчення та правовий аналіз документів щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , вивчення та правовий аналіз нормативно-правових документів, що регламентують спірні правовідносини, аналіз судової практики, пошук судових рішень Європейського суду з прав людини, складання адміністративного позову, оформлення відповідно до вимог КАС додатків до позову на загальну суму 2000, 00 грн.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі 820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Суд звертає увагу, що в даній адміністративній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Поряд з цим, представником позивача до суду були надані: адміністративний позов від 20.01.2021 року, заява про долучення квитанції про сплату судового збору від 22.01.2021 року, відповідь на відзив від 04.03.2021 року разом із заявою з детальним описом здійсненої адвокатом правової допомоги.
Отже, враховуючи наявність в матеріалах справи належного підтвердження наданих правових послуг позивачу, заявлена сума правничої допомоги підлягає стягненню в заявленому розмірі - 2000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи:
- з 25.08.1987 року по 31.05.1991 року та з 08.02.1999 року по 31.10.2000 року на відповідних посадах Дніпропетровського заводу гірничошахтного обладнання;
- з 10.01.2005 року по 26.04.2016 року на відповідних посадах в Мостобудівельному загоні №12 ПАТ «Мостобуд»
Призначити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ з моменту звернення - 25.08.2020 р.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та за надання правової допомоги в розмірі 2000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

30.03.2021

Рішення не набрало законної сили 30 березня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник