Справа № 620/4249/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4249/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Ключкович В.Ю.,

Парінов А.Б.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування ОСОБА_1 , частини страхового стажу роботи, підтвердженого трудовою книжкою та письмовими документами з місць роботи за період з 27 серпня 1974 року по 01 серпня 1983 року в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців) та неприйняття до уваги при обчисленні розміру пенсії заробітної плати у портовому комітеті профспілки Морського торгового порту Анадир з 01.07.1981 по 01.08.1983;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести ОСОБА_1 , перерахунок страхового стажу роботи за період з 27 серпня 1974 року по 01 серпня 1983 року, обчисливши його в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців), врахувати заробітну плату під час роботи у портовому комітеті профспілки Морського торгового порту Анадир з 01.07.1981 по 01.08.1983, та провести відповідний перерахунок пенсії, яку у подальшому виплачувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 , різницю недовиплаченої пенсії, з часу, коли виникло право на її перерахунок.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що надані трудова книжка про період роботи в районі Крайньої Півночі та довідки, що підтверджують факт роботи з зазначенням помісячного розміру заробітку, достатньо свідчать про обґрунтованість вимог, у зв`язку з чим відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виражається в безпідставному незарахуванні частини страхового стажу роботи на пільгових умовах та необґрунтовано відмовлено у перерахунку пенсії з врахуванням пільгового страхового стажу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , частини страхового стажу роботи, підтвердженого трудовою книжкою та письмовими документами з місць роботи за період з 27 серпня 1974 року по 01 серпня 1983 року в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців) та неприйняття до уваги при обчисленні розміру пенсії заробітної плати у портовому комітеті профспілки Морського торгового порту Анадир з 01.07.1981 по 01.08.1983. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести ОСОБА_1 , перерахунок страхового стажу роботи за період з 27 серпня 1974 року по 01 серпня 1983 року, обчисливши його в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців), врахувавши заробітну плату під час роботи у портовому комітеті профспілки Морського торгового порту Анадир з 01.07.1981 по 01.08.1983, та провести відповідний перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплаченої частини. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 22 грудня 2020 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У період з серпня 1974 року по серпень 1983 року працювала у районі Крайньої Півночі (Чукотка), що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, архівною довідкою Анадирської середньої школи № 1 Чукотського автономного округу та Департаменту освіти культури і спорту Чукотського АО, портового комітету профспілки Морського торгового порту Анадир, профспілкового квитка №82757257 виданого портовим комітетом профспілки 01.01.1982, довідками про заробітну плату Морського торгового порту Анадир та іншими довідками.

13.12.2019 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області із заявою та, посилаючись на вказані документи, просила зарахувати стаж роботи 1 рік за 1,5 роки в районі Крайньої Півночі з 27.08.1974 по 01.08.1983 та врахувати заробітну плату за період роботи у портовому комітеті профспілки.

Листом від 03.01.2020 за № 66/02/М-12 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у зарахуванні періоду роботи з 27.08.1974 по 01.08.1983 у пільговому розрахунку.

Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача по зарахуванню трудового стажу роботи з 27.08.1974 по 01.08.1983 у пільговому розрахунку та врахуванню розміру заробітної плати, отриманої за вказаний період для перерахунку пенсії, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами.

Цим же пунктом передбачено тимчасово, до ухвалення відповідного закону, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген, зараховувати до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним до 01 січня 1991 року.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, встановлено указами Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Підпунктом «д» пункту 5 зазначеного Указу передбачено, що працівникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

З огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто, достатнім є надання одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

З огляду на викладене, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на недостатність записів у трудовій книжці про періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі для обчислення пільгового стажу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на позивача, яка працювала на постійній основі в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтею 14 Указу від 10 лютого 1960 року, та додаткові пільги, передбачені статтею 5 вказаного Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово висловлювалася в постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року у справі № 338/1079/14-а, від 02 грудня 2015 року у справі № 338/357/15-а та Верховного Суд від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справа № 554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а, від 30 липня 2019 року у справі № 287/15/17-а, від 15 листопада 2019 року у справі №348/2141/16-а, від 18 березня 2020 року у справі №345/1785/17 та ін.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Щодо доводів апелянта про те, що заява позивача від 13.12.2019 року викладена у довільній формі із зазначенням у прохальних вимогах зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 за період з 27 серпня 1974 року по 01 серпня 1983 року, обчисливши його в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців), оформлена як звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян», а тому у пенсійного органу не виникає обов`язку прийняти рішення щодо перерахунку чи відмови у перерахунку пенсії не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки права та законні інтереси позивача порушені.

В свою чергу, вимога відповідача про оформлення заяви позивачем на відповідному бланку є зайвим формалізмом. До того ж, відмова відповідача у зарахуванні відповідного стажу не обумовлена неналежним оформленням заяви, та, в свою чергу, оформлена листом №66/02/М-12 від 03.01.2020 року, а не рішенням органу владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 20.02.2016 у справі №804/14800/14.

Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що наявні всі підстави для перерахунку страхового стажу роботи ОСОБА_1 за період з 27 серпня 1974 року по 01 серпня 1983 року, обчисливши його в полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців), врахувавши заробітну плату під час роботи у портовому комітеті профспілки Морського торгового порту Анадир з 01 липня 1981 року по 01 серпня 1983 року, та провести відповідний перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплаченої частини.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 29.04.2021р.)