Справа № 200/4056/21
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 квітня 2021 р. Справа №200/4056/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Лазарєв В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Світлодарського міського голови Брехунця Анатолія Федоровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Світлодарського міського голови Брехунця Анатолія Федоровича (далі за текстом - міський голова) в якій позивач просить: 1) визнати протиправною бездіяльність міського голови щодо не присвоєння його - землевпоряднику, спеціалісту 1 категорії відділу комунального господарства Світлодарської міської ради сьомого рангу посадової особи міського самоврядування; 2) зобов`язати міського голову внести зміни у пункт 2 розпорядження від 27.09.2019 року № 82 та присвоїти йому сьомий ранг посадової особи міського самоврядування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розпорядженням міського голови від 27.09.19 № 82 позивача з 01.10.19 призначено на посаду землевпорядника, спеціаліста 1 категорії відділу комунального господарства Світлодарської міської ради, як такого, що пройшов за конкурсом. Відповідно до пункту 2 вказаного розпорядження позивачу присвоєно п`ятнадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах сьомої категорії класифікації посад.

29.01.21 та повторно 25.02.21 позивач звертався до міського голови із заявою в якій просив внести зміни до розпорядження від 27.09.19 № 82 виклавши пункт 2 у наступній редакції: «Присвоїти ОСОБА_1 сьомий ранг посадової особи місцевого самоврядування поза межами сьомої категорії посад органів місцевого самоврядування. 01.04.21 відповідач відмовив у внесенні відповідних змін у зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачено, при переході особи з посад державного службовця на посаду в органи місцевого самоврядування, присвоєння їй рангу посадової особи місцевого самоврядування на рівні присвоєного їй рангу державного службовця.

Позивач, посилаючись на приписи пункту 3 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-III, вважає, що при призначенні його на посаду землевпорядника, спеціаліста 1 категорії відділу комунального господарства Світлодарської міської ради відповідач мав бути присвоєно йому сьомий ранг посадової особи місцевого самоврядування. У зв`язку з чим позивач звернуся до суду із даним позовом.

Ухвалою від 12 квітня 2021 року, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду, позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк протягом десяти днів з наступного дня після отримання копії ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

Вищевказана ухвала отримана позивачем 15 квітня 2021 року, про що свідчить інформація на сайті УКРПОШТА (https://track.ukrposhta.ua/tracking).

28 квітня 2021 року на виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя цієї статті КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, служба в органах місцевого самоврядування є публічною службою.

Частиною першою статті 123 цього Кодексу передбачено, що в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки, позивач не погоджується з присвоєним йому рангом посадової особи місцевого самоврядування при призначенні на відповідну посаду, цей спір виник з приводу проходження публічної служби, а відтак до спірних відносин застосовується місячний строк звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви і доданих до неї матеріалів позивач просить визнати протиправною бездіяльність міського голови щодо присвоєння йому рангу посадової особи та зобов`язати останнього внести зміни до розпорядження від 27.09.19 в частині присвоєння рангу.

Обираючи такий спосіб захисту позивач фактично не погоджується з присвоєним йому, розпорядженням від 27.09.19, рангом посадової особи міського самоврядування, вважає спірне розпорядження протиправним та просить внести відповідні зміни до нього. При цьому позивач не заперечує факту обізнаності про видане розпорядження та присвоєний йому п`ятнадцятий ранг посадової особи органу місцевого самоврядування.

Отже, строк на звернення до суду із даним позовом закінчився 28 жовтня 2019 року, з урахуванням того, що 27 жовтня 2019 року - вихідний день (воскресіння).

Позовну заяву до суду ОСОБА_1 подав 06 квітня 2021 року, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому конверті, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду. При цьому позивач, при поданні позову, не порушував питання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Як вже зазначалось, ухвалою від 12 квітня 2021 року позовна заява була залишена без руху у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

28 квітня 2021 року на виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в якій останній зазначає, що на час видання розпорядження від 27.09.19 № 82 не було підстав для його оскарження, оскільки існували роз`яснення Національного агентства з питань Державної служби від 07.03.2018 року та негативна судова практика у вказаній категорії справ.

Згодом Національне агентство з питань Державної служби змінило свою позицію та надало нові роз`яснення від 18.12.2019 року. Окрім того, з`явилася позитивна судова практика, а саме: рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.01.21 у справі № 140/15410/20, Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.20 у справі № 380/1721/20.

У зв`язку з чим, 29.01.21 позивач звернувся до міського голови із заявою про внесення змін до розпорядження від 27.09.19. Оскільки, відповідач не поспішав розглядати вказану заяву, позивач 04.02.21 звернувся до Національного агентства з питань Державної служби з індивідуальним запитом в якому просив надати роз`яснення з питань присвоєння відповідного рангу.

25 лютого 2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до розпорядження від 27.09.19 № 82 та додав роз`яснення Національного агентства з питань Державної служби. Листом від 01.04.21 року відповідач відмовив позивачу у внесенні змін до оскаржуваного розпорядження. З огляду на викладене позивача вважає, що про порушення своїх прав йому стало відомо 01.04.21 та перебіг шестимісячного терміну починається саме з цієї дати.

Оцінюючи зазначені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави для поновлення цього строку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення з огляду на таке.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Окрім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду (справа № 240/12017/19 від 31.03.21) звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд встановив, що позивач не надав доказів того, що він вчинив усі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його процесуальних прав з метою їх захисту.

Наведені причини пропуску з огляду на їх зміст не є такими, що створювали чи могли створити в майбутньому перешкоди для звернення до суду. Більше того, вони викликані тим, що позивач чикав позитивну практику суду у подібних правовідносинах та суб`єктивним ставленням позивача до роз`яснень Національного агентства з питань Державної служби.

До того ж, відповідні роз`яснення Національного агентства з питань Державної служби надані ще 18.12.2019 року.

Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо звернення до міського голови із заявами від 29.01.21 та 25.02.21 про внесення змін до розпорядження від 27.09.19 № 82, оскільки: по-перше, вищевказані звернення відбулися після спливу 16 та 17 місяців відповідно, після видання спірного розпорядження; по-друге, ця обставина не є такою, що створювала об`єктивні перешкоди для звернення до суду. Біль того, такі звернення повністю залежали від волевиявлення позивача.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перепон у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Також суд вважає необхідним зазначити, що триваючим порушенням може бути лише триваюча пасивна поведінка (бездіяльність) суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Порушення може вважатись тривалим у разі тривалого та безперервного невиконання суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Водночас у цій справі видання відповідачем спірного розпорядження не може свідчити про триваюче правопорушення, оскільки це є активною дією, що передбачена законом.

У відповідності до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем не було наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого статтею 122 КАС України строку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/390/19, від 04 березня 2021 року у справі № 9901/203/20 та Верховного Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 123, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Світлодарського міського голови Брехунця Анатолія Федоровича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути.

Ухвала постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Лазарєв