Справа № 420/2201/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2201/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з позовом (а.с. 1-2, 39-46) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ), в якому просив:- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не зарахування страхового стажу його - ОСОБА_1 , періоду роботи з 16 вересня 1989 року по 19 липня 1990 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді старшого товарознавця; з 15 квітня 1991 року по 15 жовтня 1991 року у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва, редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора; з 16 жовтня 1991 року по 15 червня 1993 року у кооперативі «Текст» на посаді адміністратора; - зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до страхового стажу його - ОСОБА_1 , періоду роботи з 16 вересня 1989 року по 19 липня 1990 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді старшого товарознавця; з 15 квітня 1991 року по 15 жовтня 1991 року у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва, редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора; з 16 жовтня 1991 року по 15 червня 1993 року у кооперативі «Текст» на посаді адміністратора.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Позивач вважає, що при обчисленні страхового стажу йому безпідставно та протиправно не зараховано стаж роботи в місті Москва Російської Федерації з 16 вересня 1989 року по 19 липня 1990 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді старшого товарознавця; з 15 квітня 1991 року по 15 жовтня 1991 року у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва, редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора; з 16 жовтня 1991 року по 15 червня 1993 року у кооперативі «Текст» на посаді адміністратора.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем: не надано чіткого пояснення про порушення норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. №58 (далі - Інструкція №58); не враховано, що записи в трудову книжку внесені до прийняття зазначеної Інструкції №58; не здійснено жодних дій, спрямованих на підтвердження трудового стажу позивача.

Позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою суду від 19.02.2021 позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.32-33).

Ухвалою суду від 09.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 80-81).

Представник відповідача надав до суду відзив на позов (а.с. 85-87), в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначив, щодо періоду з 16.09.1989 по 19.07.1990 записи у трудовій книжці позивача про звільнення не містить печатки підприємства або відділу кадрів. Отже, такий запис є недійсний, тобто такий, шо не підтверджує трудову діяльність позивача у вказаний період.

Період роботи позивача з 15.04.1991 по 15.10.1991 не було зараховано до страхового стажу у зв`язку з тим, що записи 11 та 12 у трудовій книжці не відповідають вимогам Інструкції №162, що діяла на момент чинних правовідносин, а саме відсутнє зазначення у графі 4 трудової книжки номеру та дати наказу про призначення на роботу. Всупереч цьому у графі 4 зазначено - Трудова угода від 15.04.1991, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 (далі - Закон №1788), адже трудова угода є цивільно-трудовим договором, а не трудовим договором, за винятком, коли особою добровільно сплачувались страхові внески на пенсійне страхування. Сплата страхових внесків у разі роботи за угодою цивільно-правового характеру є обов`язковою умовою для зарахування періоду роботи до трудового стажу. Жодних відомостей про те, що позивачем були сплачені страхові внески за період з 15.04.1991 по 15.10.1991 до відповідача не надходило. Також, запис 12 у трудовій книжці позивача у графі 4 не містить відомостей про дату та номер наказу про звільнення, що також є порушенням п. 2.26 Інструкції №162.

Період роботи позивача з 16.10.1991 по 15.06.1993 не зараховано з огляду на невідповідність запису №13 у трудовій книжці п.2.3 Інструкції №162, адже графа 4 не містить відомостей про номер та дату наказу.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій він, ОСОБА_1 , вказує, що відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Крім того, відповідачем не здійснено жодних дій для підтвердження сплати вказаних страхових внесків відповідними підприємствами. ОСОБА_1 зазначає, що враховуючи наявність воєнного конфлікту з РФ у нього, як пересічного громадянина, відсутні будь-які можливості підтвердити відповідні періоди роботи, а відповідно його позбавлено передбаченого законом права на пенсійне забезпечення. (а.с. 90-91)

Справа розглянута у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію по інвалідності IІІ групи з 24.12.2019 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі - Закон №1058). Позивачу пенсію обчислено при страховому стажі 31 рік (з них додаткового стажу 3 роки та 6 місяців, стаж враховано по 30.12.2019), заробітній платі 21799,45 грн, та її розмір станом на 01.01.2021 становить 3378,92 грн.

15.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із клопотанням про зарахування до загального та трудового стажу позивача періоди роботи в місті Москва Російської Федерації з 16 вересня 1989 року по 19 липня 1990 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді старшого товарознавця; з 15 квітня 1991 року по 15 жовтня 1991 року у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва, редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора; з 16 жовтня 1991 року по 15 червня 1993 року у кооперативі «Текст» на посаді адміністратора. Відповідачем 27.01.2021 листом відмовлено у задоволенні клопотання з причини внесення записів до трудової книжки з порушенням норм Інструкції №58 (а.с.54-55).

Позивач, не погодившись з ГУ ПФУ щодо відмови у зарахуванні періодів роботи з 16.09.1989 по 19.07.1990, з 15.04.1991 по 15.10.1991, з 16.10.1991 по 15.06.1993 до страхового стажу, звернувся до суду з цим позовом.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. В окремих випадках для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказана позиція, з урахуванням аналізу положень зазначеного законодавства, викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Судом встановлено, що спірні трудові періоди позивача були набуті на території сучасної Російської Федерації, у місті Москва.

Спірні періоди роботи позивача набуті на території Російської Федерації у період дії між Україною і Російською Федерацією Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 (далі - Угода).

Відповідно до ст. 5 Угоди, ця угода стосується всіх видів пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частини 1-3 статті 5 Угоди передбачають, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якого з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 3 Угоди всі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не здійснюються, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Отже, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації за умови відповідного документального підтвердження.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року діє Інструкція №58.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно абз. 2 п. 2.11. Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Так, судом встановлено, що позивачу видана трудова книжка НОМЕР_1 (далі - трудова книжка № НОМЕР_2 ) на титульній, якої наявна печатка відділу кадрів Главмосінжстроя при Московському міському виконкомі (а.с. 56).

У трудовій книжці № НОМЕР_2 під записом №7 (день прийому на роботу) та №8 (день звільнення) зазначений період роботи з 16.09.1989 р. по 19.07.1990 р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на посаді старшого товарознавця.

Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Судом встановлено, що запис №8 засвідчено печаткою, однак відтиск печатки є нечітким. Крім того, під записом №8 зазначено - голова Комітету громадського самоврядування мікрорайону «Арбат» ОСОБА_2 , підпис якої відсутній (а.с.58).

Відповідно до абз. 3 п. 4.1. Інструкції №162 адміністрація зобов`язана видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача, що період з 16.09.1989 по 19.07.1990 є недійсним та таким, шо не підтверджує трудову діяльність позивача. Адже та обставина, що відтиск печатки підприємства є нечітким, не робить документи, які засвідчені ним, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи з 16.09.1989 р. по 19.07.1990 р. в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на посаді старшого товарознавця, та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та відповідний період підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.02.2018 по справі №275/615/17 (К/9901/768/17), якій погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову щодо зарахування спірних періодів роботи у трудовий стає позивача, оскільки записі у трудовій книжці є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу, а та обставина , що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15.04.1991 по 15.10.1991, з 16.10.1991 по 15.06.1993 судом встановлено, що відповідно до записів №11-14 трудової книжки №1157688 з 15.04.1991 по 15.10.1991 позивач працював у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора з 16.10.1991 по 15.06.1993 у редакційно-виробничому кооперативі «Текст» на посаді адміністратора (а.с.60)

Згідно з абз. 9 п. 2.19. Інструкції №162 у графі 4 трудової книжки зазначається підстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керівника підприємства, дата його видачі та номер.

Записами №11-12 трудової книжки №1157688 підтверджується те, що позивача прийнято на роботу 15.04.1991 та звільнено 15.10.1991 на підставі трудової угоди від 15.04.1991. Відповідно до записів №13-14 трудової книжки №1157688, 15.10.1991 позивача прийнято на роботу на підставі трудового договору від 12.10.1991 та 15.06.1993 - звільнено на підставі наказу №12 від 15.06.1993 (а.с.60).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст. 21 Кодексу Законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 3 Угоди всі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не здійснюються, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Таким чином суд вважає, що періоди роботи позивача з 15.04.1991 по 15.10.1991, з 16.10.1991 по 15.06.1993 підлягають зарахуванню.

Крім того, відповідно до ст. 10 Угоди держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання інформувати один одного про чинне в їх державах пенсійному законодавстві, які наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру. Таким чином, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо не надання позивачем документів на підтвердження спірних періодів роботи на території Російської Федерації з 16.09.1989 по 19.07.1990, з 15.04.1991 по 15.06.1993, як твердження яке не ґрунтується на положеннях законодавства.

Також суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 139, 241-243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16 вересня 1989 року по 19 липня 1990 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді старшого товарознавця; з 15 квітня 1991 року по 15 жовтня 1991 року у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва, редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора; з 16 жовтня 1991 року по 15 червня 1993 року у кооперативі «Текст» на посаді адміністратора.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16 вересня 1989 року по 19 липня 1990 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на посаді старшого товарознавця; з 15 квітня 1991 року по 15 жовтня 1991 року у Всесоюзному центрі кіно та телебачення для дітей та юнацтва, редакційно-видавничої фірми РИФ на посаді адміністратора; з 16 жовтня 1991 року по 15 червня 1993 року у кооперативі «Текст» на посаді адміністратора.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва