Справа № 640/16244/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Київ № 640/16244/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.В., за участі представників позивача Вороніна Я.Г., Ковальського Г.В., відповідача Кальковця В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія»
доЦентрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» (далі-позивач/ ТОВ «ЗНГК») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.08.2019 №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Протокольною ухвалою 15.02.2021 замінено відповідача Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України правонаступником - Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Офісу великих платників ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» () податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 31.12.2018, результати якої оформлені актом від 11.07.2019 №2103/28-10-14-01-02/33064160 (далі -акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, перевіркою ТОВ «Західна нафтогазова компанія» встановлено порушення:

пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290, п. 27 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 із змінами та доповненнями, п. 4 П(Б)БО 31 «Фінансові витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006р. №415 із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, на загальну суму 4 537 834 грн., у т.ч.:

1 квартал 2016 - 283 313 грн.

1 півріччя 2016 - 337 568 грн.

3 квартали 2016 - 337 568 грн.

2016 рік 384 499 грн.

1 квартал 2017- 17 965 грн.

3 кв. 2018 -2 865 898 грн.

2018 рік -4 135 370 грн.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, Офісом великих платників ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.08.2019 №, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 6806751,00 грн., з яких 4537834,0 грн. - за податковим зобов`язанням та 2268917,00 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У пункті 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Аналіз положень пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України свідчить, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджене наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.02.2013:

«Доходи» - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

«Витрати» - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (зі змінами) (далі Положення №318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

У пунктах 6, 7 розділу «Визнання витрат» зазначеного Положення №318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 (зі змінами), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Виходячи з положень абзацу 11 частини першої статті 1, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно пункту 18 П(С)БО 16 до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); інші витрати загальногосподарського призначення.

Аналіз вказаних норм законів свідчить, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що передбачено у пункті 44.2 статті 44 Податкового кодексу України.

За змістом абзацу 11 частини першої статті 1, частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Водночас нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

1. Як вбачається зі змісту акту, висновки щодо порушення ТОВ «ЗНГК» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами - покупцями, а саме: ТОВ «ЮНІ КОНСАЛТІНГ ГРУП» (код за ), ТОВ «ЦЕНТР ТОРГ КОМПАНІ» (код за ), ТОВ «ВІЗЗАРТ» (код за ), ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС» (код за ) ТОВ «СІЛМА ЛТД» (код за ), ТОВ «КІНГ ГРУП» (код за ), ТОВ «ТОРГСПЕЦСНАБ-2016» (код за )за період: 2016 р. - 1 квартал 2017 р. на загальну суму 2 235 910,00 грн.

Згідно змісту акту перевірки, грошові кошти отримані ТОВ «ЗНГК» від контрагентів-покупців ТОВ «ЮНІ КОНСАЛТІНГ ГРУП», ТОВ «ЦЕНТР ТОРГ КОМПАНІ», ТОВ «ВІЗЗАРТ», ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС» ТОВ «СІЛМА ЛТД», ТОВ «КІНГ ГРУП», ТОВ «ТОРГСПЕЦСНАБ-2016» за період: 2016 р. - 1 квартал 2017 р. на загальну суму 2 235 910,00 грн. - не пов`язані з реалізацію палива (нафтопродуктів) на вказаних контрагентів і підлягають віднесенню до інших доходів, про протиправне не віднесення ТОВ «ЗНГК» вказаної суми до інших доходів, і в зв`язку з цим заниження ТОВ «ЗНГК» фінансового результату до оподаткування за період 2016 - 2018 роки на загальну суму 2235 910,00, і внаслідок цього заниження податку на прибуток на загальну суму 402 464 грн..

ТОВ «ЗНГК» задекларувало взаємовідносини з ТОВ «ЮНІ КОНСАЛТІНГ ГРУП» (код за ) за період з 14.01.2016-02.02.2016 на загальну суму 795599,30 грн., в т.ч. ПДВ 132599,88 грн.

Фінансово-господарські відносини ґрунтувались на договорі поставки №ЗН-МО-2143 від 19.11.2015, відповідно до умов якого ТОВ «ЗНГК» (постачальник» зобов`язується передати у власність ТОВ «ЮНІ КОНСАЛТІНГ ГРУП» (покупця), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти у відповідності до умов договору та додаткових угод до нього.

На підтвердження виконання умов договору до позовної заяви додані: копія Договору поставки нафтопродуктів № 3H-MO-2143 від 19.11.2015 р. з Додатковими угодами б/н від 04.12.201 p., № 3 від 13.01.2016 p., № 4 від 18.01.2016 р. та № 5 від 26.01.2016 p., № 6 від 29.01.2016 p., № 7 від 01.02.2016 р. (оригінали в наявності у Позивача), копії Видаткової накладної № НБ000132 від 14.01.2016 p., Видаткової накладної № НБ000198 від 19.01.2016 p., Видаткової накладної № НБ000344 від 27.01.2016 p., Видаткової накладної № НБ000415 від 29.01.2016 p., Видаткової накладної № НБ000468 від 02.02.2016 p., Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 385827 від 14.01.2016 р. Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 385950 від 19.01.2016 p., Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 385706 від 27.01.2016 p., Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 382073 від 29.01.2016 p., Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 382155 від 02.02.2016 р. (оригінали в наявності у Позивача), а також, копії Податкової накладної від 13.01.2016 р. № 214 з Квитанцією № 1, Податкової накладної від 18.01.2016 р. № 333 з Квитанцією № 1, Податкової накладної від 26.01.2016 р. № 552 з Квитанцією № 1 (Копія Податкової накладної від 29.01.2016 р. № 664 з Квитанцією № 1 Податкової накладної від 01.02.2016 р. № 21 з Квитанцією № 1 (отримані Єдиного реєстру податкових накладних), копіями Рахунка на оплату № 163 від 13.01.2016 p., Рахунка на оплату № 256 від 18.01.2016 p., Рахунка на оплату № 449 від 26.01.2016 p., Рахунка на оплату № 539 від 29.01.2016 p., копія Рахунка на оплату № 593 від 01.02.2016 p., Рахунка на оплату № 676 від 04.02.2016 р. , копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74803-28.1-240625.

ТОВ «ЗНГК» задекларувало взаємовідносини з ТОВ «Центр Торг Компані» (код за ) за період березень 2016 року на загальну суму 457872,30 грн., в т.ч. ПДВ 76312,05 грн.

Взаємовідносини ґрунтувались на договорі поставки №ЗН-МО -2217 від 02.03.2016, укладеного між ТОВ «ЗНГК «(постачальник» та ТОВ «Центр Торг Компані» (покупець).

Факт продажу ТОВ «ЗНГК» палива дизельного покупцю - ТОВ «ЦЕНТР ТОРГ КОМПАНІ» підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ «ЗНГК», надходженням грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЗНГК» від ТОВ «ЦЕНТР ТОРГ КОМПАНІ» з відповідним призначенням платежу, транспортними документами (товарно-транспортними накладними), сформованими та зареєстрованими податковими накладними.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви додані: копія Договору поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2217 від 02.03.2016 р. з Додатковою угодою № 1 від 02.03.2016 р.; копія Видаткової накладної № 36000016 від 03.03.2016 р.; копія Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № ТТН-0000777 від 03.03.2016 р.; копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74805-28.1-240626; копія Податкової накладної від 03.03.2016 р. № 41 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН.

ТОВ «ЗНГК» задекларовано взаємовідносини з ТОВ «ВІЗЗАРТ» (код за ) за лютий 2016 року на загальну суму 320249,00 грн., в т.ч. ПДВ 53374,83 грн.

Так, між позивачем (постачальник) та ТОВ «ВІЗЗАРТ» (покупець) укладений договір поставки товарів №ЗН-МО-2204 від 10.02.2016.

Продаж ТОВ «ЗНГК» палива дизельного покупцю - ТОВ «ВІЗЗАРТ» підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ «ЗНГК», надходженням грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЗНГК» від ТОВ «ВІЗЗАРТ» з відповідним призначенням платежу, транспортними документами (товарно-транспортними накладними), сформованими та зареєстрованими податковими накладними.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви додані: копія Договору поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2204 від 10.02.2016 р. з Додатковими угодами № 1 від 10.02.2016 p., № 2 від 11.02.2016 p., № 3 від 15.02.2016 р.; копія Видаткової накладної № НБ000686 від 10.02.2016 р.; копія Видаткової накладної № НБ000736 від 12.02.2016 р.; копія Видаткової накладної № НБ000804 від 16.02.2016 р.; копія Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 381499 від 10.02.2016 р.; копія Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 382314 від 12.02.2016 р.; копія Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 382420 від 16.02.2016 р.; копія Податкової накладної від 10.02.2016 р. № 299 з Квитанцією № 1; копія Податкової накладної від 11.02.2016 р. № 342 з Квитанцією № 1; копія Податкової накладної від 15.02.2016 р. № 425 з Квитанцією № 1; копія Рахунка на оплату № 840 від 10.02.2016 р.; копія Рахунка на оплату № 880 від 11.02.2016 р.; копія Рахунка на оплату № 946 від 15.02.2016 р.; копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74806-28.1-240627.

ТОВ «ЗНГК» задекларовано взаємовідносини з ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС» () за період листопад 2016 року на загальну суму 260725,80 грн., в т.ч. ПДВ 43454,30 грн.

Відносини оформлені договорі поставки товарів №ЗН-МО-2384 від 23.11.2016, укладеного між позивачем (постачальник) та ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС» (покупець).

Факт продажу ТОВ «ЗНГК» нафтопродуктів покупцю - ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС» підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ «ЗНГК», надходженням грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЗНГК» від ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС» з відповідним призначенням платежу на посиланням на Відповідні Рахунки, укладеними Договором та Додатковими угодами до Договору щодо поставки визначених партій товару, сформованими та зареєстрованими податковими накладними.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви додані: копія Договору поставки нафтопродуктів № 3H-MO-2384 від 23.11.2016 р. з Додатковими угодами № 1 від 23.11.2016 p., № 2 від 23.11.2016 p.; копія Рахунка на оплату № 8117 від 23.11.2016 р.; копія Рахунка на оплату № 8129 від 23.11.2016 р.; копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74807-28.1-240628 про надходження грошових коштів від ТОВ «ВЕКТОР ТРАНС ПЛЮС», а також, копія Податкової накладної від 23.11.2016 р. № 686 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН, копія Податкової накладної від 23.11.2016 p. № 687 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН.

ТОВ «ЗНГК» задекларовано відносини з ТОВ «СІЛМА ЛТД» (код за ) за період червень 2016 року на загальну суму 189939,75 грн., в т.ч. ПДВ 31656,62 грн.

Факт продажу ТОВ «ЗНГК» нафтопродуктів покупцю - ТОВ «СІЛМА ЛТД» підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ «ЗНГК», надходженням грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЗНГК» від ТОВ «СІЛМА ЛТД» з відповідним призначенням платежу на посиланням на відповідний Рахунок, сформованою та зареєстрованою податковою накладною.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви додані: копія Рахунка на оплату № 3607 від 17.06.2016 p.; копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74810-28.1-240629; копія Податкової накладної від 17.06.2016 р. № 587 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «СІЛМА ЛТД» () станом на 18.06.2016 p.

ТОВ «ЗНГК» задекларовано взаємовідносини з ТОВ «КІНГ ГРУП» (код за ) за період квітень 2016 року на загальну суму 111478,00 грн., в т.ч. ПДВ 18579,66 грн.

Факт продажу ТОВ «ЗНГК» нафтопродуктів покупцю - ТОВ «КІНГ ГРУП» підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ «ЗНГК», надходженням грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЗНГК» від ТОВ «КІНГ ГРУП» з відповідним призначенням платежу на посиланням на відповідний Рахунок, сформованою та зареєстрованою податковою накладною.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви додані: копія Рахунка на оплату № 2373 від 21.04.2016 p., копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74814-28.1-240630, копія Податкової накладної від 21.04.2016 р. № 747 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «КІНГ ГРУП» () станом на 21.04.2016 p..

ТОВ «ЗНГК» задекларовано взаємовідносини з ТОВ «ТОРГСПЕЦСНАБ-2016» () за період лютий 217 року на загальну суму 99804,00 грн., в т.ч. ПДВ 16634 грн.

Так, між ТОВ «ЗНГК» (постачальник) та ТОВ «ТОРГСПЕЦСНАБ-2016» (покупець) укладений договір поставки нафтопродуктів №ЗН-МО-2450 від 13.02.2017.

Факт продажу ТОВ «ЗНГК» палива дизельного покупцю - ТОВ «ТОРГСПЕЦСНАБ-2016» підтверджується даними бухгалтерського обліку ТОВ «ЗНГК», надходженням грошових коштів на банківський рахунок ТОВ «ЗНГК» від ТОВ «ТОРГСПЕЦСНАБ-2016» з відповідним призначенням платежу, транспортними документами (товарно-транспортними накладними), сформованими та зареєстрованими податковими накладними.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви додані: копія Договору поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2450 від 13.02.2017 р. з Додатковою угодою № 1 від 13.02.2017 р.; копія Видаткової накладної № НБ000913 від 13.02.2017 р.; копія Видаткової накладної № НБ000914 від 13.02.2017 р.; копія Товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 3H00863 від 13.02.2017 р.; копія Податкової накладної від 13.02.2017 р. № 331 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН; копія Податкової накладної від 13.02.2017 р. № 332 з Квитанцією про реєстрацію ПН в ЄРПН; копія Рахунка на оплату № 704 від 13.02.2017 р.; копія Довідки AT "АЛЬФА БАНК" від 16.08.2019 р. № 74816-28.1-240631.

2. За висновками акту перевірки, в ході проведення перевірки, відповідно до наданих регістрів бухгалтерського обліку - оборотно-сальдових відомостей встановлено взаємовідносини між ТОВ «»ЗНГК» та контрагентами покупцями, які мають ознаки «ризиковості», а саме: ТОВ «БРІТІШ ПЕТРОЛІУМ» (код за ), ТОВ «СТАР ОІЛ Україна» (), ТОВ «Мозир Україна» (), ТОВ «ІНТЕРАГРОДОБРИВА» (), ТОВ «НІК АГРОС» ().

Для здійснення перевірки фінансово-господарських відносин між ТОВ «ЗНГК» з вказаними контрагентами до перевірки та до матеріалів справи надані наступні документи: договори поставки, специфікації, акти прийому-передачі, видаткові накладні, платіжні доручення, картки рахунку 361 «розрахунки з вітчизняними покупцями».

За результатами дослідження вказаних первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Водночас, за змістом акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про фіктивність (безтоварність) вказаних господарських операцій між позивачем та вказаними вище підприємствами, обґрунтовуючи вказані твердження наступним:

- в товарно-транспортні накладних відсутня інформація щодо кінцевого пункту розвантаження; відсутня марка автомобіля, назва перевізника;

- за результатами аналізу податкової інформації контрагентів позивача в ІС «Податковий блок», контролюючим органом встановлена невідповідність придбаного та реалізованого товару, неподання звітності контрагентами, відсутність наявних трудових ресурсів, основних засобів тощо;

- на наявність досудових розслідувань відносно контрагентів позивача, пояснень щодо непричетності засновників (керівників) контрагентів, вироків суду.

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на наступне.

Згідно положень пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6 Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Суд наголошує, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат і податкового кредиту платника податків. При цьому документи, обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна і подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання і продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Окремо щодо висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, щодо реєстраційних номерів транспортних засобів, якими було здійснено перевезення нафтопродуктів при поставці контрагентам-покупцям ТОВ "БРІТІШ ПЕТРОЛІУМ", ТОВ "СТАР ОІЛ УКРАЇНА", ТОВ "НІК АГРОС", ТОВ "ІНТЕРАГРОДОБРИВА", ТОВ "МОЗИР УКРАЇНА".

Так, як зазначає відповідач, за проведеним аналізом АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України за номерними знаками: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 зареєстровані легкові автомобілі, що, за висновками контролюючого органу, свідчить про неможливість перевезення нафтопродуктів вказаними транспортними засобами і вказує на відсутність реалізації нафтопродуктів на вказаних контрагентів.

Судом встановлено, адвокатом Ковальським Г.В. в інтересах ТОВ "ЗНГК" було направлено Адвокатський запит до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві про підтвердження типів транспортних засобів, які в період з 01.08.2018 р. по 30.11.2018 р. були зареєстровані за вищевказаним реєстраційними номерами.

У відповідь на адвокатський запит Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві надав інформацію в підтвердження типів транспортних засобів зареєстрованих за номерами, що зазначені у адвокатському запиті в період з 01.08.2018 р. по 30.11.2018 р. -з супровідним листом надані засвідчені копії Реєстраційних карток транспортного засобу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, в яких зазначені типи транспортних засобів і типи кузовів транспортних засобів, зареєстрованих за вказаними номерами, а саме:

1) НОМЕР_1 - напівпричіп-цистерна-Е

2) НОМЕР_2 - напівпричіп-паливоцистерна-Е

3) НОМЕР_3 - напівпричіп-паливоцистерна-Е

4) НОМЕР_4 - напівпричіп-цистерна-Е

5) НОМЕР_5 - напівпричіп-паливоцистерна-Е

6) НОМЕР_7 - вантажний - сідловий тягач-Е.

Також, позивачем надані пояснення, що в Товарно-транспортних накладних № 3H07203 від 08.08.2018 p., № ЗН07299 від 10.08.2018 p., № ЗН07776 від 22.08.2018 p., № ЗН10576 від 06.11.2018 p., № ЗН07721 від 21.08.2018 р. була допущена описка в реєстраційному номері сідлового тягача: було помилково зазначено реєстраційний номер НОМЕР_8 замість дійсного номера НОМЕР_9 . Разом з тим, реєстраційний номер напівпричіпа-цистерни у вказаних ТТН зазначено правильно - НОМЕР_10. На підтвердження реальності перевезень нафтопродуктів за вказаними ТТН надані копії Заявок покупців на відвантаження партій товару за даними ТТН, копії ТТН та копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - сідлового тягача з реєстраційним номером НОМЕР_9 та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - напівпричіп-цистерна з реєстраційним номером НОМЕР_10 .

Поряд з цим, в акті перевірки абз. 12 стор. 58 помилка в реєстраційному номері сідлового тягача, помилково зазначений номер сідлового тягача - НОМЕР_6 , замість НОМЕР_11 . В Товарно-транспортній накладній № ЗH07636 від 18.08.2018 р. зазначено реєстраційний номер сідлового тягача правильно - НОМЕР_11 .

На підтвердження реальності перевезень нафтопродуктів за Товарно-транспортною накладною № 3H07636 від 18.08.2018 р. надано копії Заявки покупця на відвантаження партії товару за даною ТТН, копію ТТН та копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - сідлового тягача з реєстраційним номером НОМЕР_11 та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - напівпричіп-цистерна з реєстраційним номером НОМЕР_12 .

Щодо перевезень нафтопродуктів за Товарно-транспортними накладними № ЗН07776 від 22.08.2018 р. та № ЗН07779 від 22.08.2018 р. (які виписано до однієї Видаткової накладної №НБ008751 від 22.08.2018 р. на відпуск ДП-Л-Свро5-В0 в кількості 75 726 літрів), позивачем зазначено, згідно відомостей, зазначених у відповідних ТТН, перевезення за ТТН № ЗН07776 від 22.08.2018 р. було здійснене наступними транспортними засобами: сідловий тягач з реєстраційним номером НОМЕР_9 (в ТТН помилково зазначений реєстраційний номер НОМЕР_8 ) і напівпричіп - НОМЕР_10 з об`ємом цистерни - 30900 літрів, і перевезення за ТТН № ЗН07779 від 22.08.2018 р. - сідловий тягач НОМЕР_13 з напівпричепом-цистерною НОМЕР_14 з об`ємом цистерни - 44826 літрів. Загальна місткість напівпричепів-цистерн НОМЕР_14 і НОМЕР_14 складає (30900+44826) - 75726 літрів, що відповідає кількості товару, зазначеному у Видатковій накладній №НБ008751 від 22.08.2018 p.. Копії Свідоцтв про повірку робочого засобу вимірювальної техніки -дійсної місткості автоцистерн з реєстраційними номерами НОМЕР_10 та НОМЕР_14 , копія Видаткової накладної №НБ008751 від 22.08.2018 р. та копії ТТН додані до матеріалів справи.

Додатково, позивачем зазначено, що визначені у акті перевірки перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснював Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_15 ; місце проживання (податкова адреса): АДРЕСА_1 .).

З метою підтвердження реальності перевезень за зазначеним у Акті перевірки ТТН та підтвердження типів транспортних засобів за відповідними реєстраційними номерами, адвокатом Ковальським Г.В. в інтересах ТОВ "ЗНГК" було направлено Адвокатський запит до Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_15 ; місце проживання (податкова адреса): АДРЕСА_1 .)

У відповідь на Адвокатський запит ФОП ОСОБА_1 надав інформацію та нотаріально засвідчені копії підтверджуючих документів щодо типів всіх транспортних засобів, вказаних в акті перевірки, як таких, що призначені для перевезення нафтопродуктів і підтвердив здійснення перевезень за товарно-транспортними накладними, зазначених в акті перевірки.

Щодо решти посилань контролюючого органу, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аргументи відповідача ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагента позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні.

Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Безпідставними є доводи податкового органу про відсутність у контрагентів позивача управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких робіт, з огляду на те, що жодного доказу суду на підтвердження цієї інформації відповідачем не надано, як і не доведено неможливості контрагентів укладати договори в межах своєї господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання з метою виконання зобов`язань перед товариством (позивачем у справі).

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Посилання контролюючого органу на кримінальне провадження, відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 Кримінального кодексу України та вироки відносно контрагентів платника податку, відхиляються судом, оскільки вказані докази не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання позивачем своїх договірних зобов`язань.

Така ж сама правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №809/1139/17 (адміністративне провадження №К/9901/40809/18), постанові Верховного суду від 26.06.2018 року у справі № 808/2360/17.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що обставини щодо діяння фізичної особи (засновника чи директора підприємства), встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов`язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки іншої юридичної особи - контрагента цього підприємства, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства тією юридичною особою.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі №813/1974/17, адміністративне провадження №К/9901/1391/17, ЄДРСРУ №72486629.

Ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела і характеристики яких наведені у Главі 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному їх дослідженні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що норми матеріального закону не пов`язують визнання ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковим встановленням вини в діях особи (осіб), яка зареєструвала таку особу, чи попереднього кримінального провадження і постановлення обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво, тобто злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Натомість, в досліджуваних господарських відносин між позивачем та контрагентами, позивач виступає саме постачальником товарів, однак, під час перевірки контролюючим органом не спростовано наявність у позивача належних первинних документів, фізичних і технічних можливостей для здійснення операцій з постачання нафтопродуктів, та наявністю зв`язку між фактом придбання такого товару і подальшою господарською діяльністю, що, в свою чергу, є обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

3. Щодо висновку акта перевірки про заниження фінансового результату до оподаткування ТОВ «ЗНГК» на загальну суму 4 586 525 грн. внаслідок завищення фінансових витрат за період 01.02.2018-31.12.2018 на загальну суму 4 586 525 грн., а саме фінансових витрат ТОВ «ЗНГК» по нарахованим відсоткам за договорами позики з компанією «ТРОНАКИЯ ВЕНЧЕРС ЛИМИТЕД» (Кіпр).

Так, перевіркою встановлено: порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п. 27 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. № 318 із змінами та доповненнями, п. 4 П(С)БО 31 «Фінансові витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 р. № 415 із змінами та доповненнями, ТОВ «ЗНГК» занизило фінансовий результат до оподаткування в наслідок завищення фінансових витрат за період 01.02.2018-31.12.2018 на загальну суму 4 586 525 грн., а саме: за період 01.01.2018 - 31.12.2018, фінансові витрати ТОВ «ЗНГК» по нарахованим відсоткам за договорами позики з компанією «ТРОНАКИЯ ВЕНЧЕРС ЛИМИТЕД» (Кіпр) склали 5 035 778,59 грн., у т.ч.:

1 квартал 2018 року - 1 230 48.00 грн.

2 квартал 2018 року - 1 193 471.47 грн.

3 квартал 2018 року - 1 305 779.56 грн.

4 квартал 2018 року - 1 305 779,56 грн.

Відповідно до договорів позики в іноземній валюті №20/02-13Е від 20.02.2013 та №20/02-13D від 20.02.2013, укладених між ТОВ «ЗНГК» з компанією «Тронакия Венчерс Лимитед» позика надається на термін з моменту зарахування грошових коштів на рахунок позивальника по будь-який інший день січня 2018 року, згідно вибору позичальника, але не пізніше 31 січня 2018 року.

Строк дії вказаних Договорів позики продовжено до 31 січня 2023 року додатковими угодами до Договорів позики від 24 січня 2018 року

Вказані додаткові угоди не зареєстровані Національним Банком України, внаслідок чого, за висновком відповідача, чинності не набули.

Отже, як зазначає відповідач, додаткові угоди про продовження договорів позики не були зареєстровані в національному банку, не є належними первинними документами, що опосередковують нарахування процентів за користування позиками. А відтак, не створюють підстав для достовірного відображення фінансових витрат у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності.

Аналізуючи такі твердження контролюючого органу, суд враховує наступне.

Відповідно до Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженого постановою Правління Національного банку України 17.06.2004 № 270 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 липня 2004 р. за № 885/9484 (далі - Положення №270) у чинній на момент укладення додаткових угод від 24.01.2018, резиденти (юридичні особи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, фізичні особи) (далі - резиденти-позичальники) можуть одержувати кредити, позики, у тому числі поворотну фінансову допомогу в іноземній валюті (далі - кредити), від нерезидентів відповідно до договорів та в порядку, установленому цим розділом (п.1.1 глави 1 розділу 1).

Резидент-позичальник зобов`язаний зареєструвати договір у Національному банку до фактичного одержання кредиту (п. 1.7 глави 1 розділу 1 Положення №270).

Відповідно до п. 1.16 глави 1 розділу 1 Положення №270, резиденти-позичальники мають передбачати в договорі умову про те, що він набирає чинності з моменту (або не раніше) його реєстрації, за винятком договорів про одержання кредитів уповноваженими банками на строк, що не перевищує один рік.

Вимоги абзацу першого цього пункту поширюються на зміни до договору, які стосуються суми, валюти, строку кредиту, розміру процентної ставки, комісій, неустойки, інших установлених договором платежів, у тому числі тих, що є санкціями за неналежне виконання договору, що впливають на розмір виплат за користування кредитом.

Згідно з п.2.1 глави 2 розділу 1 Положення №270, зміни, які стосуються сторін зареєстрованого договору, суми, валюти, строку кредиту, розміру процентної ставки, комісій, неустойки, інших установлених цим договором платежів, у тому числі тих, що є санкціями за неналежне виконання договору, що впливають на розмір виплат за користування кредитом, потребують реєстрації в Національному банку відповідних змін до договору в порядку, установленому для реєстрації договору, та з урахуванням вимог пункту 1.13 глави 1 цього розділу.

Як зазначає відповідач, що не заперечується позивачем, додаткові угоди до договорів позики не були зареєстровані в Національному Банку України, з огляду на що, за висновком контролюючого органу, такі угоди не набули чинності.

Втім, суд бере до уваги, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом (ч. 2 ст. 210 Цивільного кодексу України).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках та порядку, встановлених законом, а тому, беручи до уваги, що постанова Правління Національного банку України № 270 від 17.06.2004 є підзаконним нормативно - правовим актом, суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації додаткових угод до договорів позики не може бути підставою для визнання такого правочину таким, що не є чинним або є нікчемним.

Оскільки додаткова угода до договорів позики відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, її нікчемність не встановлена законом, вона не визнана недійсною в судовому порядку, остання є чинною та правомірною в силу ст. 204 ЦК України, а її умови є обов`язковими для сторін.

Окрім того, Указом Президента України від 27 червня 1999 року №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Указ №734/99) встановлено, що у разі одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів без реєстрації договорів до резидентів застосовуються фінансові санкції - штрафи у сумі, еквівалентній одному відсотку розміру одержаного кредиту чи позики і перерахованій у національну валюту України за офіційним обмінним курсом Національного банку України на день одержання кредиту, позики, з подальшою обов`язковою реєстрацією зазначених договорів. Суми штрафів спрямовуються до Державного бюджету України (пункт 2). Аналогічна правова норма міститься і в Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженому наказом Державної податкової адміністрації України від 4 жовтня 1999 року №542 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 жовтня 1999 року за №712/4005 (далі - Порядок №542).

Аналіз правових положень, що викладені у наведених нормативно-правових актах свідчить, що на час виникнення спірних правовідносин, вимога щодо реєстрації в НБУ, в тому числі і додаткової угоди до основного кредитного договору була обов`язковою. Разом з тим, невиконання визначеного Положенням №270 обов`язку з реєстрації договору про отримання кредиту або позики в іноземній валюті від нерезидента або змін до такого договору тягне за собою відповідальність, встановлену Указом №734/99 та Порядком №542, однак не може свідчити про нечинність такого договору або змін до нього.

Отже, відсутні підстави для ототожнення поняття «державної реєстрації правочинів», наведеного у статті 210 ЦК України, з видачею Національним банком України реєстраційного свідоцтва, що за своєю суттю є формою валютного контролю.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №826/10625/18 (адміністративне провадження №К/9901/30592/19).

Судом неодноразово витребовувався від відповідача детальний розрахунок, щодо суми донараховної Товариству з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" за кожне з порушень (контрагентів) зазначених в акті перевірки.

Натомість, вимоги суду відповідачем як суб`єктом владних повноважень не виконані. Запитуваний детальних розрахунок визначених суми грошових зобов`язань не надано. Здійснювати ж перерахування цієї суми суд не вправі, оскільки це є дискреційними повноваженнями податкового органу.

Також, відповідач під час судового розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Суд враховує, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкового повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби України № від 08.08.2019 року.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень) відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" (вул.Тургенєвська, 15, офіс 52,Київ,01054, ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 05.05.2021.

Суддя С.К. Каракашьян