Справа № 360/1331/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1331/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач після уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 29.12.2020 № 196 щодо здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 58 відсотків суддівської винагороди;

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці від 26.02.2020 № 497/20 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, з врахуванням раніше проведених виплат з 19 лютого 2020 року;

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області перерахувати суму доплати довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19 лютого 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи із 90% суддівської винагороди та відкоригувати відповідно суму доплати, яка облікована в управлінні.

- зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області нарахувати та виплатити різницю між відсотковим розміром 58% та 90% недонарахованих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з січня 2021 року по місяць фактичної виплати.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 06.06.2017 відповідач призначив та виплачує позивачу довічне грошове утримання, як судді у відставці, в розмірі 88% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, згідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а з жовтня 2017 року - в розмірі 90% суддівської винагороди на виконання рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2018 у справі № 414/2268/17.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 360/4133/20 відповідача зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 26.02.2020 № 497/20-Вих. про суддівську винагороду, починаючи з 19 лютого 2020 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Під час виконання зазначеного судового рішення управління ПФУ грубо порушило права позивача, оскільки провело перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 58% суддівської винагороди замість 90% та виплачує позивачу з січня 2021 року менше, ніж належить за судовим рішенням, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 24.03.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області 20.04.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав з таких підстав.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Кремінським районним судом здійснено розрахунок стажу судді позивача станом на 31.05.2017, який складає 24 роки 02 місяців 09 днів.

З 06.06.2017 позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції, чинній на час виходу у відставку (розмір відсотків розраховано виходячи із стажу роботи судді, який складає 24 роки 02 місяців 09 днів).

10.10.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок зарахування суддівського стажу, а саме: зарахувати період служби в лавах Радянської Армії, а також період навчання в Свердловському юридичному інституті ім. Р.Н. Руденко до спеціального стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням відповідача від 18.10.2017 № 14 позивачу відмовлено в перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 90%.

Не погодившись з рішенням відповідача від 18.10.2017 № 14, позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача щодо незарахування при визначенні розміру довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді у відставці строку проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17.11.1980 по 03.12.1982, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Свердловському ордену трудового червоного прапору юридичному інституті ім. Р.Н. Руденко з 01.08.1984 по 30.06.1988 та роботу на посаді слідчого Первомайського МВВС Ворошиловградської області з 01.11.1988 по 21.02.1989 протиправними.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2018 у справі № 414/2268/17 (далі - Рішення від 12.02.2012) відповідача зобов`язано зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17.11.1980 по 03.12.1982, що становить 2 роки 17 днів, половину періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Свердловському ордену трудового червоного прапору юридичному інституті ім. Р.Н. Руденко з 01.08.1984 по 30.06.1988, що становить 1 рік 11 місяців 14 днів, період роботи на посаді слідчого Первомайського МВВС Ворошиловградської області з 01.11.1988 по 21.02.1989, що становить 3 місяці 21 день, та зобов`язано здійснити позивачу перерахунок довічного грошового утримання, починаючи з 01.10.2017 в розмірі 90% (дев`яносто відсотків) суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з 01.10.2017 по день виконання рішення виплатити заборгованість, що виникла.

Рішенням відповідача позивачу з 01.10.2017 зараховано до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, періоди зазначені у Рішенні від 12.02.2018, та з 01.10.2017 проведено перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітку судді (суддівської винагороди), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (розмір відсотків розраховано виходячи із стажу роботи судді, який складає 28 роки 06 місяців 01 день).

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, в редакції, чинній на час виходу у відставку, передбачалось, що максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.

В період з 2018 по 2019 роки позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії, та відповідачем здійснювався перерахунок пенсії позивача з розрахунку стажу судді 28 років 06 місяців 01 день.

Позивачем 23.01.2020 надано до відповідача заяву про перерахунок грошового утримання та довідку Державної судової адміністрації від 23.01.2020 № 235/20-Вих. Відповідач на підставі наданих документів, у зв`язку зі зміною окладу (суддівської винагороди станом на 01.01.2020) рішенням від 24.01.2020 № 13 перерахував позивачу довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди.

Позивач за заявою від 23.01.2020 використав своє право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із збільшенням суддівської винагороди з 01.01.2020.

Позивач 27.02.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Луганській області від 26.02.2020 № 497/20-Вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 18.02.2020 його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 107202,00 грн, в тому числі: посадовий оклад 63060,00 грн, доплата за вислугу років (70%) 44142,00 грн.

Рішенням від 06.05.2020 № 92 відповідач відмовив позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402 у зв`язку з тим, що після 18.02.2020 підвищення суддівської винагороди відповідно до статті 142 Закону № 1402, яке б було підставою для перерахунку, не здійснювалося, тому підстав для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці немає.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 360/4133/20 (далі - Рішення від 23.11.2020), що набрало законної сили 24.12.2020, позов позивача до відповідача про стягнення суддівської винагороди задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 06.05.2020 № 92 про відмову в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці позивачу; зобов`язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 26.02.2020 № 497/20-Вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, з 19.02.2020; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

На виконання Рішення від 23.11.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області від 26.02.2020 № 497/20-Вих, в якій вказано розмір суддівської винагороди для позивача в сумі 107202,00 грн, відповідач 29.12.2020 рішенням № 192 (рішення в підсистемі ІКІС ПФУ Призначення пенсії від 30.12.2020 № 13) перерахував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивача, починаючи з 19.02.2020. Перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці здійснено у відповідності до вимог ст. 142 Закону № 1402-VІІІ. При здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 58% суддівської винагороди.

Рішення відповідача від 26.12.2020 № 192 направлено позивачу за місцем його проживання, що не заперечується позивачем у позові.

Після проведеного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розмір останнього з 19.02.2020 склав 62177 грн 16 коп.

На виконання Рішення від 23.11.2020 відповідачем за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 нараховано до виплати позивачу 158585 (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 03 копійки.

Зазначене підтверджується довідкою від 15.04.2021 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 30.04.2021.

18.02.2021 до відповідача надійшло звернення позивача від 17.02.2021, подане відповідно до Закону України «Про звернення громадян», зареєстроване за вх. № 27/Х-1241-21, щодо виконання Рішення від 23.11.2020.

У відповідь на звернення позивача відповідач листом від 01.03.2021 № 32-25/Х-22Х-22/8-1241/21 повідомив позивачу про те, заборгованість за Рішенням від 23.11.2020 в сумі 158585,03 грн включено до Реєстру судових рішень 30.12.2020 реєстраційний номер 82961, яка буде виплачена при відповідному фінансуванні.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання судця отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII зі змінами.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 єдиною нормою, яка визначає порядок обчислення розміру щомісячного довічного

грошового утримання судді у відставці, здійснення її перерахунку є стаття 142 Закону № 1402-VIII.

Тобто з 19.02.2020 Законом № 1402-VIII передбачено нові правила розрахунку розміру щомісячного грошового утримання. Для встановлення відсоткового відношення у 90% відповідних сум грошового забезпечення, як просить позивач у позовних вимогах у справі, що розглядається, вимоги до стажу судді 40 років (50% за 20 років + 20 років х 2% за кожен повний рік = 90%).

За розрахунком стажу страховий стаж позивача складає 34 роки 11 місяців 12 днів, у тому числі стаж на посаді безпосередньо судді 24 років 02 місяці 09 днів (повних 24 роки). Відповідач вважає помилковим посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.

Положення статті 142 Закону № 1402-VIII неконституційними не визнавались.

Відповідач вважає за необхідне зазначити, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді без врахування положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за положенням пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зі змінами, тобто відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково положення з різних законів.

З урахуванням викладеного відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю (арк. спр. 42-49).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , є суддею у відставці, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, картки фізичної особи - платника податків, посвідчення судді у відставці (арк. спр. 7-10).

Позивач перебуває на обліку у відповідача та з 06.06.2017 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) в редакції, чинній на час виходу у відставку. Згідно з розпорядженням відповідача від 14.06.2017 № 642 розмір довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 склав 88% від суддівської винагороди (арк. спр. 11).

Згідно з рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2018 у справі № 414/2268/17 відповідача зобов`язано зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17.11.1980 по 03.12.1982, що становить 2 роки 17 днів, половину періоду навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Свердловському ордену трудового червоного прапору юридичному інституті ім. Р.Н. Руденко з 01.08.1984 по 30.06.1988, що становить 1 рік 11 місяців 14 днів, період роботи на посаді слідчого Первомайського МВВС Ворошиловградської області з 01.11.1988 по 21.02.1989, що становить 3 місяці 21 день, та зобов`язано здійснити позивачу перерахунок довічного грошового утримання, починаючи з 01.10.2017 в розмірі 90% (дев`яносто відсотків) суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та з 01.10.2017 по день виконання рішення виплатити заборгованість, що виникла (арк. спр. 12-16).

Позивачем 23.01.2020 надано до відповідача заяву про перерахунок грошового утримання та довідку Державної судової адміністрації від 23.01.2020 № 235/20-Вих. Відповідач на підставі наданих документів, у зв`язку зі зміною окладу (суддівської винагороди станом на 01.01.2020) рішенням від 24.01.2020 № 13 перерахував позивачу довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди (арк. спр. 51).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 360/4133/20 (далі - Рішення від 23.11.2020), що набрало законної сили 24.12.2020, позов позивача до відповідача про стягнення суддівської винагороди задоволено, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 06.05.2020 № 92 про відмову в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці позивачу; зобов`язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 26.02.2020 № 497/20-Вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше проведених виплат, з 19.02.2020; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн (арк. спр. 20-24).

На виконання рішення суду відповідач 29.12.2020 перерахував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивача, починаючи з 19.02.2020. При здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 58% суддівської винагороди (арк. спр. 52).

Спірним питанням у цій справ є правомірність зменшення відповідачем відсоткового значення розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, за наслідками здійсненого на виконання рішення суду в справі № 360/4133/20 перерахунку.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону № 1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13 червня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 єдиною нормою, яка визначає порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, здійснення її перерахунку є стаття 142 Закону № 1402-VI.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01 жовтня 2017 року призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд звертає увагу на те, що зміна відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що призначалося відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, відбулася вже після призначення щомісячного довічного грошового утримання позивача, а саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), частину 1 статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, при перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці його розмір має обчислюватися, виходячи із відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, право на яке особа набула на момент виходу у відставку, і його розмір не може зменшуватися внаслідок подальших змін в законодавстві.

Отже, застосування відповідачем відсоткового показника, передбаченого частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII, до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача є протиправним, оскільки цей показник стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного.

До того ж, суд зазначає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці змінною величиною є лише розмір довічного грошового утримання, що залежить від зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, що обчислене при його призначенні, та є незмінним.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного утримання позивача з 90% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при здійсненні його перерахунку за заявою від 27 лютого 2020 року та рішенням Луганського окружного адміністративного суду в справі № 360/4133/20, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши належний спосіб захисту порушеного права, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці з 90% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року.

Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від суддівської винагороди діючого судді, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 26 лютого 2020 року № 497/20-Вих, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача відкоригувати суму доплати, яка облікована в управлінні, вказана вимога не належить до задоволення, оскільки охоплюється зобов`язанням відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та не потребує додаткового зобов`язання.

Решта позовних вимог також не належать до задоволення через неправильно обраний спосіб захисту.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених судом обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими та належать до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 18 березня 2021 року (арк. спр. 6).

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в сумі 454,00 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місцезнаходження: 93009, Луганська область, місто Рубіжне, вул. Студентська, буд. 35-а, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці з 90% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року.

Зобов`язати Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 26 лютого 2020 року № 497/20-Вих, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун