Справа № 140/2492/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2492/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) 02.03.2020 звернувся в суд з позовом Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Наумчук С.В. про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що державний виконавець неправомірно вчинив дії щодо прийняття до виконання постанов про стягнення виконавчого збору та про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження поза межами виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого судом та за відсутності поданої заяви стягувача.

Позивач зазначає, що питання стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання рішення, виконання якого розпочинається на підставі виконавчого документа. При цьому, всі наступні дії державного виконавця, зокрема, щодо прийняття до виконання постанов про стягнення виконавчого, збору, чи про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, повинні вчинятись лише в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі відповідної постанови та виконавчого документа (рішення суду), і за рахунок стягнутих з боржника коштів.

Також державний виконавець неправомірно, в порушення ч.1, ч.2 ст. 11 Закону №1404-VІІІ, поза межами граничного строку, визначеного абзацом 13 п.8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, відкрив вказані виконавчі провадження за постановою про стягнення виконавчого збору пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації 30 та 31 жовтня 2019 року в автоматизованій системі виконавчого провадження постанов про стягнення виконавчого збору лише 28.01.2020.

Крім того, позивач вважає, що розмір мінімальних витрат у кожному з вказаних ВП в сумі 100,00 грн є завищеним та не підтвердженим документально, оскільки згідно п. 1 Наказу МЮ України від 24.03.2017 № 954/5 розмір плати за користування АСВП органами державної виконавчої служби становить лише 69, 00 грн за кожне відкрите виконавче провадження.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Представник відповідача Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у відзиві на позов від 05.05.2021 №31181/15 позовних вимог не визнала та вказала, що на виконанні у відділі знаходилось зведене виконавче провадження номер за АСВП № 29220123 до складу якого входять ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193.

Згідно ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню поверненню або вартості майна боржника, що піддягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа виконавчий збір не був стягнутий, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) стягнених з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнених з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку, повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав, передбачених пунктами 1-4,6,7,9, частини першої статті Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1;2,4,6,7,9,11,14,і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного вказує, що постанови які винесені 28.01.2020 головним державним виконавцем Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наумчук С.В. про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження винесені у встановленому законом порядку та підлягають примусовому виконанню згідно чинного законодавства.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання, призначене 06.05.2021 сторони не прибули, при цьому як позивач так і відповідач подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.186, 188).

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, судовий розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, в письмовому провадженні, на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що заступником начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Мацюхом Д.Ю. 31.10.2019 було винесено сімнадцять постанов про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у ВП №20417008, ВП №40616303, ВП №42004913, ВП №42004753, ВП №23039768, ВП № 46171411, ВП № 18692645, ВП №19790252, ВП №21399712, ВП №22045377, ВП №43399598, ВП №41224067, ВП №31180187, ВП №26072370, ВП №26072316, ВП №25930527, ВП №23038881 (а.с. 191-206 (зворот)).

Вказані постанови 31.10.2019 відповідними супровідними листами були направлені ОСОБА_1 ( а.с. 191-206)

У вищевказаних постановах від 31.10.2019 винесених заступником начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Мацюхом Д.Ю зазначено, що постанови про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами та набирають чинності з моменту їх винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

На підставі сімнадцяти постанов про стягнення виконавчого збору від 31.10.2019, головним державним виконавцем Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наумчук С.В. винесено сімнадцять постанов від 28.01.2020 про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193.

Не погоджуючись із винесеними постановами про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404 (далі Закон № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина друга статті 15 Закону № 1404).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

В свою чергу, згідно із пунктом пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, у відповідності до вимог Закону № 1404 постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані позивачем постанови від 28.01.2020 про відкриття виконавчих проваджень від 28.01.2020 ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193 винесені на підставі постанов заступника начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Мацюха Д.Ю. від 31.10.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у ВП №20417008, ВП №40616303, ВП №42004913, ВП №42004753, ВП №23039768, ВП № 46171411, ВП № 18692645, ВП №19790252, ВП №21399712, ВП №22045377, ВП №43399598, ВП №41224067, ВП №31180187, ВП №26072370, ВП №26072316, ВП №25930527, ВП №23038881.

Отже, відповідач мав всі законні підстави відкрити виконавчі провадження щодо примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору.

Тому доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача з винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень на підставі постанов про стягнення виконавчого збору поза межами виконавчого провадження є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм діючого законодавства, адже постанови про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами та набирають чинності з моменту їх винесення.

Що стосується вимог позивача стосовно сплину строку пред`явлення до виконання постанов, на підставі яких винесені оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону № 1404).

У відповідності до частини першої статті 12 Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

В спірних правовідносинах виконавчими документами (на підставі яких винесені оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження) є постанови заступника начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Мацюха Д.Ю. від 31.10.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у ВП №20417008, ВП №40616303, ВП №42004913, ВП №42004753, ВП №23039768, ВП № 46171411, ВП № 18692645, ВП №19790252, ВП №21399712, ВП №22045377, ВП №43399598, ВП №41224067, ВП №31180187, ВП №26072370, ВП №26072316, ВП №25930527, ВП №23038881.

Строк пред`явлення до виконання вказаних виконавчих документів три місяці.

Постанови про стягнення виконавчого збору перебували на виконанні Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах виконавчих проваджень №20417008, ВП №40616303, ВП №42004913, ВП №42004753, ВП №23039768, ВП № 46171411, ВП № 18692645, ВП №19790252, ВП №21399712, ВП №22045377, ВП №43399598, ВП №41224067, ВП №31180187, ВП №26072370, ВП №26072316, ВП №25930527, ВП №23038881 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ ПриватБанку за кредитними договорами, стягнення з судового збору на користь держави, стягнення заборгованості на користь ТОВ «АУЗ Факторинг» , стягнення заборгованості на користь ВАТ КБ Надра тощо. При цьому, вказані виконавчі провадження були завершені, а постанови про стягнення виконавчого збору виділені в окреме провадження для подальшого виконання.

Таким чином, постанови про відкриття виконавчих проваджень від 28.01.2020 ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору винесені у відповідності до вимог Закону № 1404 за наслідками завершення виконавчих проваджень зі стягнення заборгованості за кредитними договорами ті іншими заборгованостями позивача, при цьому тримісячний строк пред`явлення даних виконавчих документів до виконання не є пропущеним.

Позивач оскаржив рішення відповідача про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, який обґрунтовує протиправність цих рішень тим, що стягнення з позивача виконавчого збору є неправомірним через те, що державний виконавець не вчиняв дій щодо виконання рішення суду. При цьому позивач вказує, що дії державного виконавця, зокрема, щодо прийняття до виконання постанов про стягнення виконавчого збору, чи про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, повинні вчинятись лише в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі відповідної постанови та виконавчого документа (рішення суду), і за рахунок стягнутих з боржника коштів.

В той же час, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій позивач не оскаржував.

Суд звертає увагу на те, що постанови про відкриття виконавчого провадження є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття яких врегульовано Законом від 02.06.2016 № 1404-VІІІ. Однак, позивач оскаржуючи постанови про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих належним чином не обґрунтовує їх протиправність.

Суд наголошує на тому, що підставою для прийняття постанов про відкриття виконавчих проваджень є виконавчі документи, якими у цій справі є постанови про стягнення виконавчого збору. Ці постанови є чинними та ніким не скасовані, а тому є законними підставами для прийняття на їх основі постанов про відкриття виконавчого провадження з їх виконання.

При цьому, порядок прийняття оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, визначений Законом № 1404-VІІІ, відповідачем не порушено, а постанови про стягнення виконавчого збору на підставі яких відкриті виконавчі провадження, є чинними та у межах вказаної справи не оскаржуються. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень від 28.01.2020 ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193 слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020.

Не підлягають також до задоволення позовні вимоги про скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5. Зокрема, до витрат виконавчого провадження відносяться: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем 28.01.2020 відповідно до статті 42 Закону України Про виконавче провадження винесено постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 100 грн.

З відзиву відповідача вбачається, що у розрахунок витрат виконавчого провадження включено: 1) постанова про відкриття виконавчого провадження; 2) супровідний лист про відкриття виконавчого провадження; 3) супровідний про стягнення витрат ; 4) постанова про стягнення витрат; 5) обкладинка виконавчого провадження; 5) витрати за користування АСВП 69,00 грн; 6) конверт, марки, рекомендована кореспонденція до 50 грн (до 8 листів); 7) витрати на копіювання.

Таким чином, на переконання суду, мінімальні витрати виконавчого провадження, вказані державним виконавцем у відповідних постановах не є завищеними (як про це зазначає позивач), а це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), приймаючи оскаржувані постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає, що строк звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом не є пропущеним і поновленню не підлягають з огляду на наступне.

Оскаржувані постанови винесені відповідачем 28.01.2020 та цього ж дня супровідними листами разом з іншими документами надіслані боржнику (позивачу) рекомендованим поштовим відправленням ШКІ 76 та отримані позивачем особисто 19.02.2020 (а.с. 156). Останнім днем десятиденного строку для оскарження спірних постанов є 02.03.2020. Як вбачається з конверту (а.с. 2), позивач здав позовну заяву на пошту саме 02.03.2020, тобто з дотриманням десятиденного строку, передбаченого п.1 ч.2 ст. 287 КАС України.

Керуючись статтями 139, 243-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Наумчук С.В. про відкриття виконавчих проваджень та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП №61086851, ВП №61086730, ВП №61086886, ВП №61086797, ВП №61086908, ВП №61086918, ВП №61086932, ВП №61086936, ВП №61087730, ВП №61087775, ВП №61087822, ВП №61089071; ВП №61089214, ВП №61089348, ВП №61090886, ВП №61091043, ВП №61091193 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його підписання.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук