Справа № 380/5449/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5449/20 пров. № А/857/1456/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 380/5449/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення комісії з атестації прокурорів, наказу про звільнення з посади прокурора, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції Кухар Н. А.,

час ухвалення рішення 12.11.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 23.11.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії від 10 квітня 2020 року № 320 про неуспішне проходження позивачем іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Львівської області № 899к від 18 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області; поновити ОСОБА_1 з 19 червня 2020 року на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області та в органах прокуратури або на рівнозначній посаді прокурора в регіональній (обласній) прокуратурі Львівської області; стягнути з прокуратури Львівської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2020 року включно по день ухвалення судового рішення; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі місячної заробітної плати допустити до негайного виконання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №320 від 10 квітня 2020 року. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Львівської області №899 к від 18 червня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Львівської обласної прокуратури з 20 червня 2020 року. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 166 323,77 грн. Рішення в частині стягнення за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, його оскаржили Офіс Генерального прокурора та Львівська обласна прокуратура, які із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. У доводах апеляційної скарги Офіс Генерального прокурора зазначає, що ОСОБА_1 , маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не міг не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження атестації. Вказує, що оскаржуване рішення Першої кадрової комісії прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені законом. Оскаржуване рішення відповідає вимогам, встановленим Порядком, зокрема, містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави його прийняття. Також у рішенні наявне його обґрунтування - у зв`язку набранням позивачем балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту. З огляду на специфіку цього рішення воно не потребує іншого обґрунтування та мотивування. Таким чином, доводи позову про те, що оскаржуване рішення є протиправним та немотивованим, не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи. Доводи позивача про те, що Перша кадрова комісія створена з порушенням чинного законодавства, є безпідставними. Безпідставними є доводи позивача щодо ігнорування та залишення без розгляду заяви про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Як вбачається із протоколів Першої кадрової комісії від 10 квітня 2020 року № 8 та від 13 квітня 2020 року № 9, комісією розглянуто заяву ОСОБА_1 про повторне проходження тестування на загальні здібності і навички внаслідок порушення технічних збоїв, особистого хвилювання та поганого самопочуття. За даними системи тестування та відомостей про його результати позивачем завершено іспит, чим фактично використано право на проходження відповідного етапу атестації. Під час проведення тестування відповідні акти не складалися. Заяв щодо стану здоров`я з метою перенесення дати як це передбачено п. 11 розділу І Порядку до комісії не надходило. Зазначає, що всі учасники були в рівних умовах і кожен мав можливість самостійно обрати собі комп`ютер. Перед початком тестування для усіх його учасників проведено детальний інструктаж, у тому числі щодо дій у разі виникнення технічних проблем. Вказує, що процедура атестації прокурорів була проведена без будь-яких дискримінаційних ознак. Також судом першої інстанції не враховано, що результати складання іспиту у формі анонімного тестування відображені у відповідній відомості, про що позивач ознайомлений шляхом проставлення власного підпису. Так, як позивач набрав бали, що є менше прохідного балу, кадровою комісією обґрунтовано не допущено його до наступного етапу тестування та прийнято рішення №320 від 10 квітня 2020 року.

Львівська обласна прокуратура в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд не дав належної оцінки фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим прийняв помилкове рішення про задоволення позову. Зокрема, суд не врахував, що атестація є одним з способів перевірки та оцінки кваліфікації працівників, їх знань та навичок. Позивач, подаючи відповідну заяву, був обізнаний з його наслідками, підтвердив своє бажання взяти участь в атестації працівників органів прокуратури та надав згоду на звільнення у разі неуспішного проходження атестації. При цьому, покликання позивача на відсутність рішення Генерального прокурора про ліквідацію чи реорганізацію прокуратури Львівської області є необґрунтованими, оскільки за приписами Закону України «Про прокуратуру» такі повноваження не передбачені. Юридичним фактом, що зумовлює звільнення в даному випадку, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Норми, які визначають умови і підстави звільнення прокурора є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України. Таким чином, рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10 квітня 2020 року №320 та наказ про звільнення позивача з органів прокуратури є правомірними.

Позивач скористався правом на подання відзивів на апеляційні скарги, в яких зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційних скарг такими, що не відповідають вимогам Конституції та чинному законодавству України, жодним чином не спростовують обставин незаконності звільнення позивача. Вважає, що в ході розгляду позовної заяви відповідачем не надано суду належних доказів правомірності проведення другого етапу тестування та законності прийняття рішення про неуспішне проходження ним атестації, що стало підставою для його звільнення, у зв`язку з чим просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідачів (апелянтів) Цинайко Н. І. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційних скаргах, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Представник позивача Безбородько Т. М. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційних скарг і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиви на апеляційні скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2001 року проходив публічну службу в органах прокуратури, звільнений з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області згідно з наказом прокурора Львівської області від 18 червня 2020 року №899 відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі рішення кадрової комісії від 10 квітня 2020 року №320.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», відповідно до якого розпочато реформу прокуратури, та всі прокурори попереджені про майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Зазначеним Законом запроваджено процедуру атестації, як передумову переведення на посаду прокурорів у обласні прокуратурі.

03 жовтня 2019 року наказом Генерального прокурора затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, який включає три етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву Генеральному прокурору про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію (а.с.152 т.1).

Позивач викликаний для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки на 04 березня 2020 року.

04 березня 2020 року у першій половині дня ОСОБА_1 проходив іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Під час іспиту позивач надав правильні відповіді на 84 питання зі 100, та отримав 84 бали.

Враховуючи, що прохідний бал відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку, встановлений 70 балів, рішенням Першої кадрової комісії ОСОБА_1 був визнаний, як такий, що успішно пройшов перший етап та допущений до другого етапу іспиту - у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

За результатами цього іспиту ОСОБА_1 отримав 87 балів.

Відразу після завершення іспиту позивач подав заяву голові Першої кадрової комісії з клопотанням надати можливість перездати іспит, оскільки під час проходження тестування, близько 19:00 год. відбувся технічний збій у роботі програми, що вплинуло на результати іспиту.

10 квітня 2020 року Кадрова комісія №1 прийняла Рішення №320 про те, що, оскільки ОСОБА_1 набрав 87 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, він не допускається до етапу проходження співбесіди. Вирішено, що ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Крім того, 10 квітня 2020 року Кадрова комісія №1 розглянула заяву позивача про технічний збій та клопотання про перездачу іспиту та вирішила, що підстав для повторного проходження вказаного етапу тестування немає.

18 червня 2020 року наказом прокурора Львівської області № 899к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з 19 червня 2020 року з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись з наказом прокуратури Львівської області №899-к від 18 червня 2020 року та вважаючи своє звільнення з органів прокуратури незаконним, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10 квітня 2020 року №320 та наказ прокуратури Львівської області від 18 червня 2020 року № 899к в частині звільнення позивача з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Львівської обласної прокуратури не відповідають критерію правомірності, тому підлягають скасуванню, а позивач поновленню на раніше займаній посаді з одночасним стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 червня 2020 року по день прийняття рішення.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ст.4, ч.1, 3 ст.16 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (в редакції до внесення змін Законом №113-ІХ) зазначалось, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Незалежність прокурора забезпечується: 1) особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно з п.9 ч.1, п.1 ч.2 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади є, зокрема, керівник регіональної прокуратури - щодо прокурорів відповідної регіональної прокуратури та прокурорів місцевих прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Згідно з розділом І цього Закону внесено зміни, в тому числі, до статті 32 КЗпП України, яку доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус», статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Також, у Законі України «Про прокуратуру» словосполучення «Генеральна прокуратура України» замінено на «Офіс Генерального прокурора»; визначено, що Офіс Генерального прокурора є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур, обласна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури».

Відповідно до пунктів 3-7, 9, 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України у міжвідомчих міжнародних договорах, укладених Генеральною прокуратурою України.

З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з п.1 ч.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, можна дійти висновку про те, що вказаним Законом №113-ІХ запроваджено процедуру атестації працівників прокуратури, делеговано затвердження Порядку проходження прокурорами атестації Генеральному прокурору, визначено неуспішне проходження атестації прокурором в установленому порядку, як підставу для звільнення.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (у редакції Закону №113-IX) Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності.

Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Накази Генерального прокурора або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

За змістом пункту 2 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 221 атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.

Відповідно до пунктів 5 - 9 Порядку № 221 предметом атестації є оцінка: професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Пункти 1 - 4 розділу ІІ Порядку № 221 передбачають, що після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Крім того, відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділу ІІІ Порядку № 221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу IV Порядку № 221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

Наказом Генеральної прокуратури України від 23 грудня 2019 року №351 визначено днем початку роботи Офісу Генерального прокурора 02 січня 2020 року.

Крім того, наказом Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року №77 створено Першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур, яким визначено її персональний склад.

Наказом Генерального прокурора від 21 лютого 2020 року №105 встановлено прохідний бал для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів регіональних прокуратур - 93 бали.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10 жовтня 2019 року подав заяву про переведення на посаду в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. Крім того, у вказаній заяві зазначено, що позивач з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора, ознайомлений та погоджується; підтверджує, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону, його буде звільнено з посади прокурора (а.с.152 т.1).

Також матеріалами справи стверджується, що 04 березня 2020 року у першій половині дня ОСОБА_1 проходив іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Під час проходження цього етапу іспиту позивач надав правильні відповіді на 84 питання зі 100, та отримав 84 бали.

Враховуючи, що прохідний бал відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку, встановлений 70 балів, рішенням Першої кадрової комісії, ОСОБА_1 був визнаний, як такий, що успішно пройшов перший етап та допущений до другого етапу іспиту - у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час проходження тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки, отримано 87 балів з необхідних 93 прохідних.

У зв`язку з цим, Першою кадровою комісією прийнято рішення від 10 квітня 2020 року №320 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» та не допущено позивача до проходження наступного етапу атестації, що, в свою чергу, стало підставою для прийняття прокурором Львівської області наказу від 18 червня 2020 року №899к про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що кадровою комісією не було враховано той факт, що під час проходження ним іспиту мали місце технічні несправності комп`ютерної техніки, про що він вказував у своїй заяві від 04 березня 2020 року та просив надати можливість перездати тестування.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем було подано заяву від 04 березня 2020 року з повідомленням про технічні несправності у роботі комп`ютерної техніки, погіршення стану здоров`я вже після проходження тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та отримання відповідного результату, тобто доказів того, що позивач мав вищевказані зауваження до закінчення тестування суду не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при з`ясуванні обставин на предмет подання будь-яких доказів на підтвердження вказаних позивачем фактів під час проходження тестування, крім поданої заяви після завершення цього тестування та отримання відповідних негативних результатів, представник позивача зазначив, що таких у позивача не має, тому суду подати не може, як і відсутні будь- які довідки про погіршення стану здоров`я позивача, що знаходиться в причинно- наслідковому зв`язку з проходженням атестації.

Також матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактів прояву дискримінацій по відношенню до позивача зі стронони відповідача.

Таким чином, враховуючи встановлені вище фактичні обставини, а також долучені до матеріалів справи докази відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про те, що на момент складання 04 березня 2020 року позивачем іспиту будь-яких технічних проблем, пов`язаних із проведенням тестування встановлено не було, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на спростування цих обставин.

Колегія суддів зазначає, що у разі об`єктивної наявності технічних збоїв під час тестування чи поганого самопочуття за вказаної ситуації, єдиною логічною, послідовною і такою, що є підставною та прийнятною з врахуванням положень Порядку №221, є поведінка, коли прокурор звертається до членів комісії або робочої групи і не завершує тестування, передбачаючи, що результат буде негативний, а просить, з огляду на ситуацію, що склалася, перенести тестування на інший день, разом з тим, у спірних правовідносинах такого не відбулося.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що про такі обставини (технічні збої тощо) позивач міг зазначити у відомості, в якій розписувався одразу після завершення тестування, засвідчуючи отриманий результат, разом з тим, позивач цього не зазначив (а.с.158 т.1).

Отже, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах у кадрової комісії були наявні всі підстави для прийняття рішення про неуспішне проходження позивачем атестації та, як наслідок, у подальшому оскаржуваний наказ прийнято правомірно.

Щодо доводів про невідповідність прикладного програмного забезпечення, яке використовувалося для проведення другого етапу тестування складання іспиту у формі анонімного тестування, предмету та завданням, визначеним п. 11 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ХІ, а також неправомірності його використання під час проведення атестації, колегія суддів встановила, що відповідачем надано докази визначення компанії, яка має здійснювати забезпечення проведення комп`ютерного тестування та розроблення екзаменаційних запитань. Відповідні рішенні, які приймалися Офісом Генерального прокурора з метою підготовки та проведення атестації, також не оскаржувалися та не скасовані у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 7 розділу І Порядку № 221 передбачено єдину можливу підставу для призначення комісією нового часу (дати) складання відповідного іспиту для прокурора, якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора.

Разом з тим, належні докази зауваження з боку позивача під час іспиту щодо технічних збоїв в системі та/або роботи програмно-апаратного комплексу матеріали справи не містять.

Під час судового розгляду справи позивачем також не надано належних доказів технічної несправності комп`ютерної техніки тощо в день та час складання іспиту.

Не надано позивачем і доказів щодо погіршення стану здоров`я під час проходження іспиту.

Також колегія суддів зазначає, що метою запровадження Законом № 113-ІХ атестації прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, як однієї з умов для їх переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, є побудова якісної та професійної системи прокуратури. Така атестація має відбуватися відповідно до приписів чинного законодавства, без впливу на цей процес з боку інших осіб та органів.

Єдиною підставою, за якою рішення кадрової комісії може бути скасовано в судовому порядку, це порушення процедури проведення атестації або процедури його прийняття, Разом з тим, такі обставини не знайшла підтвердження в ході розгляду справи.

Як вбачається з протоколу засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10 квітня 2020 року, такою були розглянуті заяви прокрорів, зокрема, і заява позивача щодо скарг на технічні збої в системі, погане самопочуття під час іспиту та після його завершення, незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим просили повторно пройти цей вид тестування, разом з тим, було прийнято рішення про відмову у повторному проходженні тестування та ухвалила рішення про неуспішне проходження ними атестації, зорема, і щодо позивача (згідно з переліком у Додатку 2 до цього протоколу).

Зі змісту оскаржуваного рішення Першої кадрової комісії вбачається, що таке відповідає вимогам п.8 розділу І Порядку № 221, містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії, підстави та обґрунтування його прийняття набрання позивачем за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, меншої кількості балів, ніж прохідний бал для успішного складення іспиту.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування в судовому порядку рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 320 від 10 квітня 2020 року.

Щодо покликань позивача на невідповідність вимог Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора, приписам Закону №113, колегія суддів зазначає, що ні вказаний Порядок, ні внесені у нього будь-які зміни та доповнення, ні Закон №113 - ІХ не визнавалися неконституційними та не оскаржувалися позивачем в судовому порядку, а тому вказані посилання є необґрунтованими.

Щодо невідповідності положень Закону №113-ІХ іншим законодавчим актам, зокрема, положенням Кодексу законів про працю України, то вони є актами однієї юридичної сили, і при їх застосуванні використовуються загальні принципи lex specialis derogat generali (перевага надається спеціальному закону) та lex posterior derogat priori (пізнішим законом відміняється більш ранній).

У даному випадку Закон №113-ІХ є як спеціальним, так і пізніше прийнятим, тому він має переважну силу перед Кодексом законів про працю України.

Зокрема, згідно з вищевикладеним Законом №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, позивач був належним чином попереджений у встановленому законодавством порядку про можливе наступне звільнення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Кодекс законів про працю України і до прийняття Закону №113-ІХ не був спеціальним актом законодавства, що регулював питання проходження публічної служби в органах прокуратури.

Законом №113-ІХ прямо передбачено підставу для звільнення, в тому числі, у випадку неуспішного проходження атестації прокурором - на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Неуспішне проходження атестації прокурором визначено Законом №113-ІХ як спеціальний випадок пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, і для звільнення за вказаною підставою не є необхідним формальне проведення процедури ліквідації або реорганізації Генеральної прокуратури України як юридичної особи.

Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування наказу прокурора Львівської області від 18 червня 2020 року №899к про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Львівської обласної прокуратури, оскільки такий наказ прийнятий у відповідності до вимог законодавства, чинного на момент його прийняття.

Судом встановлено, що створення кадрових комісії, в тому числі першої кадрової комісії, затвердження порядку їх роботи відбулося згідно з наказом Генерального прокурора в межах тих повноважень та порядку, який був визначений законом - пунктами 9, 11, підпунктом 8 пункту 22 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та на виконання мети цього закону - проведення заходів із реформи органів прокуратури.

Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача про відсутність ознак ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, станом на час звільнення з посади. Разом з тим, з урахуванням того, що звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та пов`язано з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, вказані доводи позивача не можуть слугувати окремою підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі зазначеної норми, є не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а виключно наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що проходження ним атестації в порядку, передбаченому Законом №113-IX та Порядком №221 суперечить положенням трудового законодавства та містить ознаки дискримінації.

Конституційний Суд України у рішенні від 08 липня 2003 року №15-рп/2003 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців" (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок. Вона передбачена частиною шостою статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про державну службу". Згідно з цією нормою атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема й "Про прокуратуру".

Тобто запровадження Законом №113-IX атестації прокурорів як однієї з умов для їх переведення пов`язане в тому числі із створенням передумови для побудови системи прокуратури, кадровим перезавантаженням органів прокуратури та способом перевірки та оцінки кваліфікацій чинних прокурорів на відповідність їх посадам прокурора в таких органах. Така атестація визначена законодавцем та відбувалась у спосіб і порядок, який є чинним і стосується усіх прокурорів, які виявили намір пройти атестацію, а тому не може вважатись протиправною чи такою, що носить дискримінаційних характер по відношенню до позивача.

Колегія суддів зазначає, що фактично усі мотиви, якими позивач обґрунтовує протиправність дій відповідача щодо проведення атестації, ґрунтуються на його незгоді із положеннями Закону №113-IX та Порядком №221, які, на його думку, порушують в тому числі і права та гарантії, що визначені КЗпП України та Конституцією України. Разом з тим, положення Закону №113-IX на день їх виконання відповідачем та прийняття оскаржуваного наказу були (та є) чинними, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. Так само були чинними і положення Порядку №221. Отже, відсутні правові підстави для незастосування вказаних положень.

Крім того, позивач, подаючи заяву про переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру та про намір пройти атестацію, у повній мірі був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування. Тобто позивач розумів наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації та можливе звільнення із підстав, передбачених Законом №113-IX. В іншому випадку, позивач мав повне право відмовитись від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого останнім зроблено не було. При цьому жодних доказів на підтвердження фактів прояву дискримінацій по відношенню до позивача ним не надано.

Законодавець, ввівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, вказав, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації. Наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю. Відповідно, набрання позивачем за результатами іспиту у формі анонімного тестування під час етапу тестування 87 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, є безумовною підставою згідно з пунктом 16 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та пункту 5 розділу ІІ Порядку №221 для його не допуску до наступних етапів атестації та прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Отже, враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що у відповідача не було правових підстав для прийняття іншого рішення.

Згідно з пунктом 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

При цьому, відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Таким чином, за наявності відповідного рішення кадрової комісії № 320 від 10 квітня 2020 року про неуспішне проходження позивачем атестації, прокурором Львівської області на підставі вищезазначеної норми Закону №113-IX прийнято наказ №899к від 18 червня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру Львівської обласної прокуратури та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та пов`язане з наявністю рішення кадрової комісії №1 про неуспішне проходження атестації прокурором, а тому безпідставними є доводи позивача, що фактично не мали місце ані ліквідація, ані реорганізація прокуратури Львівської області.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав стверджувати про те, що відповідачем неправомірно визначено підставою для звільнення позивача саме положення пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Запровадження законодавцем такого механізму реформування органів прокуратури України, дійсно, певною мірою є втручанням у приватне життя особи прокурора у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Однак, таке втручання у даному конкретному випадку прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну ціль відновлення довіри суспільства до функціонування органів прокуратури України. Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності у даному випадку є повністю співставною із ступенем втручання держави з аналогічною метою у діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року №1-в/2016.

При цьому, у даному випадку відсутні підстави для висновку про незабезпечення балансу між публічним інтересом суспільства на формування корпусу прокурорів системи органів прокуратури України та приватним інтересом заявника на продовження служби в органах прокуратури оминаючи процедуру атестації.

Отже, у спірних правовідносинах позивач знаходився у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не міг не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження одного з етапів атестації, з правилами якої він погодився подавши відповідну заяву.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного наказу про звільнення незаконним. Наказ прокурора Львівської області № 899к від 18 червня 2020 року прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування названого індивідуального правового акту, так і похідні від них про зобов`язання поновити позивача на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - безпідставні та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини уваги, не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає підставними та обгрунтованими, такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 380/5449/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 30 квітня 2021 року.