Справа № 604/1125/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 604/1125/20 пров. № А/857/5282/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П..

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Лівецького Дмитра Анатолійовича на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року, прийняте суддею Сидорак Г.Б. у с. Підволочиськ, повний текст складено 05.02.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діють ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління ДПП в Хмельницькій області, поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Васьковича Іллі Юрійовича, поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Лівецького Дмитра Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діють ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулися з адміністративним позовом про визнання дій поліцейських роти №4 в Хмельницькій області Васьковича І.Ю. та Лівецького Д.А. незаконними та протиправними, скасування постанови серії ЕАМ №2899517 від 30.07.2020 року та зобов`язання Управління ДПП у Хмельницькій області відшкодувати моральну та матеріальну шкоду в розмірі по 300000 грн. кожному співпозивачу.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову серії ЕАМ №2899517 від 30.07.2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень. В задоволенні решти позовних відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення, таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Фотознімки та відеофіксація приладу TruCAM ТСО 00770 не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на такі докази.

Крім того, суд встановив, що на автомобіль, яким керував ОСОБА_1 наведено ціль та протягом приблизно 2 секунд здійснено замір швидкості. В цей момент видно значне тремтіння приладу TruCAM, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля позивача з руки (рук). Така вібрація вказаного приладу, може дати більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Також оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70» «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Стаття 286 КАС України передбачає вичерпний перелік дій, які може вчинити суд при винесенні рішення і не передбачає визнання дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень незаконними та протиправними.

Відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, не може слугувати підставою для того, щоб оспорювати дії посадової особи в порядку адміністративного судочинства з метою відшкодування завданої шкоди. Вирішення ж питання про стягнення такої шкоди може вирішуватися в порядку цивільного судочинства (постанова ВС від 23.01.2020 року у справі № 308/14341/15-а).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, поліцейський роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Лівецький Д.А. подав апеляційну скаргу, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд ставить під сумнів використання приладу TruCAM, припускаючи, що тримання в руках приладу створює вібрацію та може дати більшу похибку, однак можливість використання приладу підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку.

Максимальна допустима похибка приладу за будь яких умов це + - 2 км/год. Транспортний засіб, з яким рухався ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 78 км/год., тобто в межах похибки +-2 км/год.

Передчасним є висновок суду першої інстанції про можливу більшу похибку, що може свідчити лише про те, що суд не в повній мірі дослідив докази та додані матеріали справи.

З приводу покликання суду на те, що відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання та закріплення приладу TruCAM, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, зазначає, що згадані обставини не є підставою позову, а сам суд не витребував жодних доказів з приводу того.

Із нанесених даних географічних координат на інтернет сайті Карти Google встановлено, що транспортний засіб, який був зафіксований в точці географічних координат знаходився у населеному пункті «Соколівка».

Крім того, на відео зафіксоване за допомогою приладу TruCAM та відео з нагрудної камери чітко видно, що зафіксовано автомобіль і за 328,6 м. зупинено саме в межах населеного пункту.

Звертає увагу на те, що суд сам собі суперечить, заявляючи про необхідність розташування дорожнього знаку « 5.70», позаяк, вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює використання автоматичної фото відеотехніки. Прилад TruCAM не є автоматичною технікою.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та застосував процесуальні норми.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з постанови в справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2899517 від 30 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , 30.07.2020 року, о 13 годині 23 хвилин, рухаючись по автодорозі Н-03, 220 км, керував транспортним засобом OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 78 км/год у межах населеного пункту с. Соколівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області, та перевищив дозволену швидкість руху на 28 км/год (швидкість руху зафіксовано за допомогою приладу TruCAM ТСО 00770), чим порушив п. 12.4. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Вирішуючи справу по суті, суд апеляційної інстанції звертає увагу на процесуальні вимоги, а саме щодо дотримання позивачем строків звернення до суду.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані статтею 122 КАС України.

Так, відповідно до частини першої вищенаведеної статті Кодексу позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. Приписами частини другої статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, наведеними вище правовими нормами встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відтак, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №2899517 від 30 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.

З матеріалів справи, зокрема, із заяви позивача про поновлення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення (а.с.18) вбачається, що останній звертався до УПП у Хмельницькій області зі скаргою на працівників поліції та скасування постанови, однак, рішенням УПП у Хмельницькій області від 13.08.2020 року (надійшла на адресу позивача 26.08.2020 року) в задоволенні такої скарги відмовлено. В подальшому, ОСОБА_1 звернувся в Підволочиський районний суд Тернопільської області з позовом, однак, ухвалою від 09 вересня 2020 року позовну заяву було залишено без руху через несплату судового збору. ОСОБА_1 зазначає, що не сплатив судовий збір вчасно через недбалість працівників Укрпошти.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 повторно звернувся в суд із позовною заявою. Дата реєстрації 30 жовтня 2020 року.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із ухвали про відкриття провадження (а.с.34-35) не вирішено даного клопотання та зазначено, що позивачем заяв і клопотань із позовною заявою не подано.

Із відеозапису із нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач відмовився від отримання постанови. Така була надіслана йому засобами поштового зв`язку та отримана 04.08.2020 року, що підтверджується роздруківкою відстеження вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором №170 із сайту Державного підприємства «Укрпошта» (а.с.52) та списками згуртованих поштових відправлень листів рекомендованих (а.с.48-49).

У матеріалах справи також наявне клопотання відповідача про застосування строку звернення до адміністративного суду, де останній просить залишити позовну заяву без розгляду (а.с43 47). Однак, дане клопотання також залишено поза увагою суду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що про існування оскарженої постанови позивач знав ще 30.07.2020 року, копію такої отримав 04.08.2020 року та не був позбавлений можливості звернутися із відповідним позовом до суду в межах строків, встановлених ст.286 КАС України.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.01.2019 року у справі №576/1434/17.

Відповідно до ч.2 ст.44 Кодексу адміністративного судочинства України часники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відтак, несплата судового збору, а в подальшому повернення первинної позовної заяви не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Крім того, позивач не був позбавлений права оскаржити ухвалу про повернення позовної заяви в апеляційному порядку.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в частині задоволених позовних вомог являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи (питання), а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Лівецького Дмитра Анатолійовича задовольнити частково.

Скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року у справі №604/1125/20 в частині задоволених позовних вимог.

Адміністративний позов в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діють ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління ДПП в Хмельницькій області, поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Васьковича Іллі Юрійовича, поліцейського роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Лівецького Дмитра Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

Врешті рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 року у справі №604/1125/20, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 30.04.2021