Справа № 280/95/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 квітня 2021 року (11 год. 55 хв.)Справа № 280/95/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Калашник Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Лузан К.Ю.,

представників: позивача - Чмута С.В., відповідача 1 - Фесюк О.В., Талан О.П., відповідача 2 - Матвєєва І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

05.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - відповідач 1, Держпродспоживслужба), Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі - відповідач 2, ГУ Держпродспоживслужби), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби у 2020 році, затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.12.2020 № 420-к, в частині виставлення начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області ОСОБА_1 негативної оцінки;

визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 10.12.2020 № 424-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.04.2021 №183-к «Про внесення змін по наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к»;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області;

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на підставі наказу Держпродспоживслужби від 06.01.2017 № 7-к його, як переможця конкурсу, з 10 січня 2017 року призначено на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області. На підставі наказу Держпродспоживслужби від 28.09.2020 № 291-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Держпродспоживслужби» проведено визначення результатів виконання завдань у 2020 року державними службовцями Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», за підсумками якого позивачеві була виставлена негативна оцінка. Наказом Держпродспоживслужби від 09.12.2020 №420-К «Про затвердження висновку щодо оцінки результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби» затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності з негативною оцінкою щодо позивача. Зазначений висновок було оскаржено позивачем голові Держпродспоживслужби. Однак, до завершення розгляду його скарги, наказом Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к позивача з 11 грудня 2020 року звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII. Із наказом про звільнення позивач особисто ознайомлений під підпис 04 січня 2021 року. Позивач вважає висновок щодо оцінювання результатів його службової діяльності та наказ про його звільнення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки у грудні 2019 року позивачем було отримано завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2020 рік. Однак, на етапі визначення результатів виконання завдань відповідачем 1, в тому числі, фактично оцінювались показники діяльності позивача, які не були визначені під час першого етапу оцінювання. Також зазначає, що оцінювання позивача як державного службовця було проведене поза межами встановленого графіку. Також позивач був із запізненням ознайомлений відповідачем 1 з результатами оцінювання, у зв`язку з чим був фактично позбавлений можливості повною мірою реалізувати своє право на висловлення зауважень щодо результатів оцінювання, а надіслані позивачем зауваження не були враховані відповідачем 1 під час складання оскаржуваного висновку. Оскаржуваний висновок надійшов на адресу ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області лише 09.12.2020, тобто за день до видання наказу про звільнення позивача. Вважає, що його право на ознайомлення з висновком та на його оскарження було відповідачем 1 суттєво обмежене. За результатами оцінювання, за виконання завдань № 1, № 2, № 3 позивачеві було виставлено по 2 бали, а за виконання завдань № 4 та № 5 - по 3 бали, у зв`язку з чим середній бал за оцінювання склав 2,4 бали, що є негативним результатом. Позивач вважає виставлення йому таких балів необґрунтованим. Крім того, у період, за який здійснювалося оцінювання, жодних дисциплінарних стягнень відповідачем 1 до позивача не застосовувалося і зауважень щодо виконання ним службових обов`язків не висловлювалося. Навпаки, у вказаний період позивачеві було присвоєно вищій (четвертий) ранг державного службовця, а також він неодноразово преміювався відповідачем 1 за успіхи у роботі. Окрім того, наказ про звільнення позивача було видано відповідачем 1 у період його тимчасової непрацездатності, а не після її завершення. Також, не дивлячись на те, що позивачем було подано скаргу на висновок, при винесенні наказу про його звільнення факт оскарження висновку відповідачем 1 було проігноровано та позивача було звільнено до завершення розгляду його скарги. У зв`язку із викладеними обставинами просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11.02.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 16.02.2021.

02.02.2021 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6333), в якому відповідач 2 зазначає, що з 10.01.2017 посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області відповідно до наказу Держпродспоживслужби від 06.01.2017 № 7-к займав ОСОБА_1 . Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про державну службу», результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри. Частиною 11 цієї ж статті Закону встановлено, що порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 №640 затверджено Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців. Вказаний Порядок визначає процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, а його дія поширюється на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "А", "Б" і "В". Посада начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, яку обіймав ОСОБА_1 , віднесена до посад, які належать до категорії «Б» посад державної служби. Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.12.2020 № 420-к затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби у 2020 році. Відповідно до вказаного висновку, який надійшов на адресу Головного управління, позивачу за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році виставлено негативну оцінку. Згідно наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к позивача було звільнено з займаної посади.

03.02.2021 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6730). Відповідач 1 позовні вимоги не визнає та зазначає, що Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 06.01.2017 № 7-к позивача призначено, як переможця конкурсу, на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області. На виконання Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640, 28.12.2019 т.в.о. Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів позивачу визначено завдання та ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2020 рік. За результатами проведення щорічного оцінювання результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2020 рік, ОСОБА_1 була виставлена негативна оцінка, що підтверджується відповідним Висновком. На підставі вказаного Висновку відповідачем видано Наказ № 424-к «Про звільнення ОСОБА_1 »., згідно з яким позивача було звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 11.12.2020 у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Так, відповідно до Закону 889-VIІ результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри, виявлення потреби у професійному навчанні. Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства V сфері запобігання корупції. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", здійснюється суб`єктом призначення. Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання. Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення. Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем. Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи. Отримання державним службовцем відмінної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності є підставою для його преміювання та переважного просування по державній службі відповідно до цього Закону. У разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби. Відповідач 1 вважає, що оцінювання позивач здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, а виставлений бал за результатами виконання завдань є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям оцінювання. Відповідач 1 зазначає, що виставлення та затвердження негативної оцінки службової діяльності позивача є суб`єктивною оцінкою досліджених компетентними особами обставин та їх дискреційними повноваженнями. Також відповідач 1 зазначив, що відповідно до пункту 7 Висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби у 2020 році, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 09.12.2020 № 420-к, позивач за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році отримав оцінку «негативна». Враховуючи вищезазначене, видано наказ Держпродспоживслужби від 10.12.2020 № 424-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області у зв`язку з отриманням останнім оцінки «негативна» за результатами оцінювання службової діяльності у 2020 році, відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Звертає увагу, що відповідно до частини п`ятої статті 87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У наказі Держпродспоживслужби від 01.04.2021 №183-к «Про внесення змін до наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к» зазначено: «Підстава: листки непрацездатності від 03 грудня 2020 року серія АЛВ № 860063 та від 24 грудня 2020 року серія АЛВ № 860375». Таким чином, звільнення Позивача відбулось із дотриманням процедури, встановленої статтями 44, 87 Закону України «Про державну службу», та накази Держпродспоживслужби від 10.12.2020 № 424-к, від 01.04.2021 № 183-к прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У підготовчому засіданні 16.02.2021 оголошувалась перерва до 09.03.2021.

Ухвалою суду 09.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження до 12.04.2021 та відкладено розгляд справи до 06.04.2021.

У підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 12.04.2021.

Протокольною ухвалою суду від 12.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 12.04.2021. У судовому засіданні оголошувалася перерва до 21.04.2021.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечили із підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Враховуючи норми ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 21.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

На підставі наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 06.01.2017 № 7-к ОСОБА_1 , як переможця конкурсу, з 10 січня 2017 року призначено на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 889-VIII, посада начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області відноситься до категорії «Б» посад державної служби.

У грудні 2019 році відповідачем 1 позивачеві було визначено завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності на 2020 рік, а саме:

- завдання №1. «Організація ефективної роботи Головного управління Держпродспоживслужби в області»;

- завдання №2. «Забезпечення управління персоналом»;

- завдання №3. «Створення дієвих систем консультування споживачів, підвищення рівня загальної правової грамотності, ступеня поінформованості, впевненості та впливовості споживачів на розвиток внутрішнього ринку»;

- завдання №4. «Організація дієвого державного контролю (нагляду) щодо забезпечення повноцінного, безпечного та якісного харчування дітей у закладах освіти Запорізької області»;

- завдання №5. «Організація дієвого державного контролю (нагляду) щодо забезпечення епізоотичного благополуччя на території Запорізької області».

На підставі наказу Держпродспоживслужби від 28.09.2020 №291-К «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Держпродспоживслужби» проведено визначення результатів виконання завдань у 2020 року державними службовцями Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», за підсумками якого позивачеві за виконання завдань №1, №2, № 3 було виставлено по 2 бали, а за виконання завдань № 4 та № 5 - по 3 бали, у зв`язку з чим середній бал за оцінювання склав 2,4 бали, що є негативним результатом.

Наказом Держпродспоживслужби від 09.12.2020 № 420-К «Про затвердження висновку щодо оцінки результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби» затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності з негативною оцінкою щодо позивача.

У відповідності до ст. 11, ч. 7 ст. 44 Закону № 889-VIII, зазначений висновок за результатами оцінювання службової діяльності було оскаржено позивачем голові Держпродспоживслужби.

Наказом Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к позивача з 11 грудня 2020 року звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.

01 квітня 2021 року відповідачем-1 видано наказ № 183-к «Про внесення змін до наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к», відповідно до якого було змінено дату звільнення позивача на 04 січня 2021 року.

Не погодившись із вищезазначеними рішеннями відповідача 1 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закону № 889-VIII).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону № 889-VIII, результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу.

Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання.

Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

У разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).

Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.

Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних положень ст. 44 Закону № 889-VIII Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640 було затверджено «Порядок проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців», який діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.07.2019 № 591) (надалі - Порядок № 640).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 640 цей порядок визначає процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - оцінювання). Дія Порядку поширюється на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «А», «Б» і «В».

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 640, метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри. Оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця.

Відповідно до пункту 4 Порядку №640 учасниками оцінювання, щодо держслужбовців категорії «Б» або «В» є: державний службовець; безпосередній керівник державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»; керівник самостійного структурного підрозділу (у разі наявності), в якому працює державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»; суб`єкт призначення; служба управління персоналом.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 640 державний службовець:

- бере участь у визначенні своїх завдань і ключових показників, а також у їх періодичному перегляді;

- ознайомлюється з визначеними завданнями і ключовими показниками;

- аналізує виконання визначених завдань і ключових показників;

- ознайомлюється з пропозиціями щодо оцінювання результатів службової діяльності або результатами виконання завдань і з висновком щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - висновок).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 640, оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 640 оцінювання проводиться поетапно:

- визначення завдань і ключових показників;

- визначення результатів виконання завдань;

- затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 640, завдання і ключові показники для державного службовця на наступний рік визначаються у грудні року, що передує звітному. Визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 640, для визначення результатів виконання завдань суб`єктом призначення приймається наказ (розпорядження), в якому зазначається:

- список державних службовців;

- строк визначення результатів виконання завдань;

- доручення, необхідні для організаційного забезпечення проведення цього етапу оцінювання (у разі потреби).

Відповідно до пункту 16 Порядку № 640, висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Згідно з пунктом 33 Порядку № 640, завдання і ключові показники державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» або «В», визначаються за формою згідно з додатком 7 з урахуванням стратегічних документів державного та/або регіонального рівня, річного плану роботи державного органу, завдань, функцій та обов`язків, визначених у положенні про державний орган, положенні про відповідний структурний підрозділ, посадовій інструкції.

Відповідно до пунктів 37, 38 Порядку № 640, для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», оціночну співбесіду. Перед проведенням оціночної співбесіди державний службовець, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», заповнює форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині відомостей щодо себе та займаної посади, опису досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання.

Відповідно до пункту 39 Порядку № 640, оціночна співбесіда проводиться на основі усних пояснень державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», про виконання завдань і ключових показників та його письмового звіту, що подається у довільній формі (у разі його подання державним службовцем). Під час оціночної співбесіди також визначаються потреби у професійному навчанні та розглядаються пропозиції щодо завдань і ключових показників на наступний період. Після проведення оціночної співбесіди безпосереднім керівником заповнюється форма щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 8 у частині виставлення балів, визначення оцінки та їх обґрунтування, а також визначення потреб у професійному навчанні. Безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) виставляє державному службовцю негативну, позитивну або відмінну оцінку (крім випадків, коли жодне із завдань не підлягає оцінюванню) з її обґрунтуванням на основі розрахунку середнього бала за виконання кожного визначеного завдання (з урахуванням досягнення ключових показників) за критеріями визначення балів згідно з додатком 4.

Відповідно до пунктів 40, 40-1 Порядку № 640, безпосередній керівник передає службі управління персоналом оформлену в установленому порядку форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 8 для зберігання в особовій справі такого державного службовця. Служба управління персоналом узагальнює результати виконання завдань державними службовцями. Якщо за підсумками визначення результатів виконання завдань державному службовцю виставлена негативна оцінка, служба управління персоналом інформує про це суб`єкта призначення та передає йому матеріали оцінювання такого державного службовця (завдання і ключові показники, звіт щодо виконання поставлених завдань і ключових показників (у разі подання), заповнену форму щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за відповідний рік згідно з додатком 8, зауваження державного службовця щодо оцінювання результатів його службової діяльності (у разі подання). Для встановлення обґрунтованості виставлення державному службовцю негативної оцінки суб`єкт призначення вивчає матеріали оцінювання і в разі необхідності заслуховує пояснення відповідного державного службовця та/або його безпосереднього керівника.

У разі необґрунтованості негативної оцінки, виставленої державному службовцю, суб`єкт призначення зазначає своє обґрунтування у формі згідно з додатком 8 та не затверджує висновок з такою оцінкою. У такому разі процедура оцінювання результатів службової діяльності відповідного державного службовця припиняється.

Відповідно до пункту 41 Порядку № 640, висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» або «В», в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 5 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

Додатком № 4 до Порядку № 640 визначено Критерії виставлення балів при оцінювання результатів службової діяльності державного службовця (надалі - Критерії виставлення балів), а саме:

«0» балів - завдання не виконано або під час його виконання порушено вимоги законодавства у сфері запобігання корупції;

«1» бал - завдання виконано частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, або завдання виконане з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків, або під час виконання такого завдання порушено вимоги правил етичної поведінки, або процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку користувачів, споживачів, співвиконавців, керівництва тощо;

«2» бали - завдання виконано, але з порушенням строку виконання та/або із залученням до виконання завдання інших осіб (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, аналізі нормативно-правових актів, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку самостійність, недостатність знань нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника тощо);

«3» бали - завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки;

«4» бали - завдання виконано своєчасно (завчасно), результат високої якості, його досягнуто з високим ступенем самостійності (за необхідності командної роботи), ініціативності, робота проводилась ефективно, з дотриманням правил етичної поведінки. Під час виконання завдання державним службовцем вносилися пропозиції щодо інших документів або їх удосконалення. Пройдено професійне навчання відповідно до індивідуальної програми, за результатами якого нараховано не менше ніж 0,4 кредиту Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи (ЄКТС).

При цьому, відповідно до додатку 8 до Порядку № 640 набрання державним службовцем середнього балу від 3,65 до 4 - є відмінною оцінкою, від 2,5 до 3,64 - позитивною, а від 0 до 2,49 негативною оцінкою.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення оцінювання позивачем відповідачеві 1 у результатах виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2020 рік було надано опис досягнутих результатів у розрізі кожного визначеного завдання та строку його фактичного виконання, як це передбачено пунктами 37, 38 Порядку № 640. При цьому, форма, зміст та обсяг такого опису, законодавством не визначені.

Також позивачем, було надано детальні пояснення щодо зауважень висловлених відповідачем 1 на обґрунтування виставлених балів за результатами оцінювання.

Так, зокрема, на обґрунтування балу, виставленого позивачеві за виконання завдання № 1, у результатах оцінювання зазначено таке: «керівник не належним чином прийняв службові авто у постачальника. Не весь службовий транспорт маркований згідно з наказом; скарги, щодо реєстрації с/г техніки, які не врегульовані. Скарги впливають негативно на імідж служби».

Стосовно зазначених тверджень, позивачем відповідачеві 1 надавалися пояснення, які також зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив, згідно яких Головним управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області у 2020 році купівля транспортних засобів не здійснювалась, у зв`язку з чим ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області або його керівник не могли неналежним чином приймати службові автомобілі, які не закуповувались у постачальників.

Крім того, відповідно до наказу Держпродспоживслужби «Про спеціалізовані транспортні засоби Держпродспоживслужби» від 15.06.2017 № 410 затверджені вимоги до спеціалізованих транспортних засобів Держпродспоживслужби.

Згідно з цими вимогами, на бокові поверхні кузова автомобіля можуть бути нанесені контрастувальні смуги, шириною від 100 до 250 мм, відповідні емблеми та написи «Держпродспоживслужба», «ветеринарна допомога» та «лабораторія Держпродспоживслужби».

В цьому ж наказі зазначено, що загальні вимоги до нанесення та розміщення розпізнавальних знаків, написів та емблем визначаються згідно з ДСТУ 3829-99.

Разом з тим, вказаним ДСТУ не передбачено вимог до нанесення та розміщення розпізнавальних знаків транспортних засобів Держпродспоживслужби.

Крім того, вимогами ДСТУ 3829-99 не визначено якого кольору мають бути контрастувальні смуги на такому транспортному засобі.

Таким чином, окрім того, що вказаним наказом Держпродспоживслужби не встановлено обов`язковості такого маркування транспортних засобів, відповідним ДСТУ не передбачено вимог до нанесення та розміщення розпізнавальних знаків на транспортних засобах Держпродспоживслужби.

Доказів зворотнього відповідачами не надано.

Стосовно наявності скарг щодо реєстрації сільськогосподарської техніки позивач зазначає про те що, причиною надходження таких скарг є відсутність відповідного порядку визначення уповноваженої юридичної особи з присвоєння ідентифікаційних номерів.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 14 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2009 № 694, машині без ідентифікаційного номера його присвоєння здійснюється за направленням територіального органу Держпродспоживслужби уповноваженою юридичною особою, визначеною територіальним органом Держпродспоживслужби на конкурсних засадах, з установленням обліково-ідентифікаційної таблички та складенням відповідного акта, один примірник якого видається для реєстрації в територіальному органі Держпродспоживслужби, а другий разом з направленням територіального органу Держпродспоживслужби зберігається в уповноваженої юридичної особи протягом п`яти років. Контроль за додержанням порядку присвоєння ідентифікаційних номерів здійснює Держпродспоживслужба.

Крім того, відповідно до пункту 9.8 Порядку роботи, пов`язаної з реєстрацією та зняттям з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 22.11.2011 № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за №1491/20229, відповідальною за присвоєння ідентифікаційних номерів машин є уповноважена юридична особа в регіоні, визначена інспекцією на конкурсних засадах. Відповідно до пункту 1.1 цього Порядку під інспекцією в ньому розуміється Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні органи.

Відповідач 1 у відповіді на відзив стверджує, що Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області має право на конкурсних засадах визначати уповноважену юридичну особу, зазначену у пункті 9.8 вказаного порядку, а також вказує на те, що проведення таких конкурсів, доборів не тільки не суперечить Положенню про Головне управління, затвердженому наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №151, а прямо передбачено ним.

Однак, такі твердження відповідача 1 не ґрунтуються на приписах законодавства.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Пунктом 5 зазначеної Постанови визначено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

При цьому, відповідно до пункту 2 цієї постанови ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, поклавши функції із здійснення реєстрації та обліку машин, державного нагляду (контролю) в частині експлуатації та технічного стану машин, функції із здійснення сертифікації насіння і садивного матеріалу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, здійснення державного контролю за якістю зерна та продуктів його переробки; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності; здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування - на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1092 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Другим пунктом цієї постанови реорганізовано територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Так само, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 №447 «Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної інспекції сільського господарства за переліком згідно з додатком, в тому числі і Державну інспекцію сільського господарства в Запорізькій області.

Однак, порядок проведення територіальними органами Держпродспоживслужби конкурсу для визначення уповноваженої юридичної особи для присвоєння ідентифікаційного номеру тракторам, самохідним шасі, самохідним сільськогосподарським, дорожньо-будівельним і меліоративним машинам, сільськогосподарській техніці, іншим механізмам нормативно не визначений.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області фактично позбавлене правової можливості проводити зазначені конкурси щодо визначення уповноваженої юридичної особи.

Як випливає з наданих позивачем суду документів, задля вирішення зазначеної проблеми Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області неодноразово зверталось до відповідача 1. Так, зокрема у листі від 24.06.2020 № вих-08-13-10/3949 порушувались питання щодо затвердження порядку проведення конкурсу з визначення уповноваженої особи для присвоєння ідентифікаційних номерів. Так само це питання порушувалося раніше у листі до Держпродспоживслужби від 15.11.2019 № вих-06-11-13/7125.

Крім того, для вирішення цієї проблеми Головне управління зверталося до Запорізької обласної державної адміністрації (лист від 31.07.2020 № 08-13-11/4847).

Також слід зазначити, що Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, затверджене наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №151 не містить норм, які передбачають проведення згаданих вище конкурсів та доборів.

Посилання відповідача 1 на обґрунтування виставленого балу за виконання завдання № 2 на те, що результат стосовно одного з ключових показників виконання завдання № 2 не був досягнутий позивачем в повній мірі, оскільки вакантні посади в Головному управлінні не були заповнені, також не можна вважати обґрунтованим.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 290 затверджено «Порядок призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Вказаний Порядок дійсно визначає механізм добору на вакантні посади державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Другим пунктом цього Порядку встановлено, що добір і призначення осіб на вакантні посади державної служби відповідно до цього Порядку здійснюється у виняткових випадках, пов`язаних з необхідністю виконання завдань і функцій державних органів на період дії карантину. При цьому, порядок не визначає коло таких виняткових випадків.

Згідно пояснень позивача, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області здійснює свої повноваження з 2016 року. За цей час штат Головного управління було укомплектовано для належного його функціонування. Структурні підрозділи очолюються відповідним керівником структурного підрозділу або його заступником. Ситуацій, які б унеможливлювали належне виконання своїх функцій структурними підрозділами, або інших виняткових випадків не виникало. Листів, доручень, вказівок стосовно необхідності заповнення окремих вакансій від відповідача 1 не надходило.

В умовах запровадження карантину на всій території України та як наслідок, мораторію на проведення планових заходів державного нагляду (контролю), який діє до цього часу, заповнювати всі вакантні посади контролюючого органу не було доцільним.

Таким чином, з об`єктивних причин в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Запорізькій області є окремі вакантні посади. Разом з тим, вказане не вплинуло на ефективність роботи Головного управління.

При цьому, доказів на спростування тверджень позивача відповідачами не надано.

Стосовно виконання усіх інших визначених позивачеві завдань у розрізі ключових показників результативності, ефективності та якості, позивачем були надані відповідні пояснення, а також заперечення щодо зауважень до результатів діяльності позивача, висловлених відповідачем 1 на обґрунтування виставлених балів за результатами оцінювання.

При цьому, відповідачами конкретних доводів на спростування наданих позивачем пояснень не наведено та належних доказів суду не надано. Відзив відповідача 1 на позов, як і форма щодо результатів виконання позивачем завдань, не містить посилань на конкретні, підтверджені доказами факти невиконання з боку позивача визначених йому завдань та їх ключових показників.

Характеризуючи виконання позивачем завдань, відповідач 1 обмежується загальними фразами про «низький рівень», «формальний підхід», «недостатню деталізацію» тощо, не зазначаючи у чому саме це проявляється і чим підтверджується.

Також суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві на позов відповідач 1 посилається на неможливість зробити висновок щодо виконання позивачем завдань та досягнення ключових показників, зокрема щодо другого, третього, четвертого и п`ятого завдання. При цьому, за виконання завдань № 2 та № 3 відповідачем 1 позивачеві було виставлено по 2 бали, що є негативною оцінкою, а за виконання завдань № 4 та № 5, при аналогічному обґрунтуванні, - по 3 бали, тобто позитивну оцінку.

Зазначені обставини, на думку суду, вказують на необґрунтований, невмотивований та формальний підхід до оцінювання позивача з боку відповідача 1.

Наведені у результатах оцінювання службової діяльності позивача у 2020 році обґрунтування виставлених балів є узагальненими, неконкретизованими, не відповідають фактичним обставинам та не містять посилань на відповідні факти і докази, що є порушенням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, необхідність дотримання яких передбачено пунктом 3 Порядку № 640.

Також суд вважає, що обґрунтування виставлених балів за виконання завдань №№ 1-3, які наведені у результатах виконання завдань, критеріям виставлення балу «2», не відповідають, оскільки не містять жодних вказівок на те які завдання виконано позивачем з порушенням строку, або із залученням до виконання завдання інших осіб.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що виставлений позивачеві середній бал «2,4» є лише на 0,1 бала меншим за мінімально необхідний для отримання позитивної оцінки бал «2,5», суд дійшов висновку, що обґрунтування відповідачем 1 негативної оцінки не відповідає Критеріям виставлення балів та принципам проведення оцінювання, встановлених пунктом 3 Порядку №640, оскільки відповідачем не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для подальшого затвердження оскаржуваного позивачем висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби та доказів достовірності даних, які були взяті безпосереднім керівником позивача до уваги.

Також, слід взяти до уваги, що у період, за який здійснювалося оцінювання (2020 рік), жодних дисциплінарних стягнень відповідачем 1 до позивача не застосовувалося і зауважень щодо виконання ним службових обов`язків не висловлювалося. У вказаний період позивачеві було присвоєно вищій (четвертий) ранг державного службовця, а також позивач неодноразово преміювався відповідачем 1 за успіхи у роботі. Зазначена обставина відповідачами не заперечується.

Стосовно доводів відповідача 1 щодо реалізації ним під час проведення оцінювання позивача своїх дискреційних повноважень, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пункт 3 частини 2 статті 2 КАС України покладає на адміністративний суд обов`язок перевіряти, в тому числі, чи прийняте оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Із вказаної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, а правовим - мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому статті 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону № 889-VIII, за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 640, метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри. Оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця.

Це покладає на відповідача 1 обов`язок обґрунтувати рішення щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця в такий спосіб, щоб рішення достатнім чином містило мотиви, на яких воно базується.

Зокрема, рішення можна вважати обґрунтованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у ст. 44 Закону № 889-VIII та Порядку № 640 питань, які мають бути дослідженні в рамках оцінювання державного службовця; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, оцінювання якої проводиться; є посилання на норми права, якими керувалася особа, що проводить оцінювання.

В той же час судом зі змісту оскаржуваного висновку встановлено, що відповідачем 1 в обґрунтування виставлених позивачу негативних балів не наведено конкретних мотивів та підстав.

Вказане свідчить про формальний підхід відповідача 1 до оцінки виконання позивачем завдань. Обґрунтування містить лише загальні посилання на те, що позивачем не належним чином виконувались обов`язки, без наведення точних доказів та фактів.

Таким чином, не зазначивши в обґрунтування виставлених балів чіткої і вмотивованої підстави для їх прийняття, відповідач обмежився лише загальними посиланнями на не належне виконання позивачем своїх функцій.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем 1 зазначених вище принципів дотримано не було.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5 дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція є елементом управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини висловлено правову позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010).

При цьому, наявність у суб`єкта владних повноважень, в даному випадку у відповідача 1, певних дискреційних повноважень жодним чином не позбавляє відповідача 1 обов`язку дотримуватися при ухваленні рішень загальних вимог, щодо рішень суб`єктів владних повноважень, встановлених частиною 2 статті 2 КАС України, а також спеціальних вимог, зокрема, встановлених Законом № 889-VIII та Порядком № 640.

Трактування ж своїх дискреційних повноважень, яке пропонує відповідач 1, по суті означає не право вибору суб`єкта владних повноважень між декількома варіантами законних дій, кожний з яких ґрунтується на певних доказах та належно мотивований, а нічим не обмежене свавілля, коли рішення приймається не на основі підтверджених фактів, а на основі припущень та суб`єктивних вражень.

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984).

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання відповідача 1 щодо його дискреційних повноважень та відсутності повноважень у суду здійснювати оцінку рішення останнього, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню положень Закону № 889-VIII та Порядку №640.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем не дотримано порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності позивача, та оцінка, яка виставлена за виконання позивачем завдань не відповідає обґрунтуванню Критеріїв виставлення балів, визначених Порядком №640, висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби у 2020 році, затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.12.2020 №420-к в частині виставлення начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області ОСОБА_1 негативної оцінки, не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлену судом протиправність висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності позивача, а також те, що наявність такого висновку було єдиною підставою для прийняття наказу про його звільнення, наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 10.12.2020 №424-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.04.2021 №183-к «Про внесення змін по наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к» також мають бути визнаними протиправними та скасованими.

Також стосовно наказу про звільнення позивача слід взяти до уваги такі обставини.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України), у якому визначено основні трудові права працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

При цьому, частиною 5 ст. 87 Закону № 889-VIII передбачено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Наказ про звільнення позивача було видано відповідачем 1 - 10.12.2020.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ще 03 грудня 2020 року позивач звернувся за медичною допомогою до Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 м. Запоріжжя», у зв`язку з чим йому було оформлено листок непрацездатності серія АЛВ № 860063 зі звільненням від роботи до 19.12.2020, яке було продовжене до 01.01.2021, згідно з листком непрацездатності серія АЛВ № 860375.

Зазначена обставина відповідачами не заперечується.

Таким чином, наказ про звільнення позивача було видано відповідачем 1 у період його тимчасової непрацездатності.

Однак, всупереч вищезазначеним вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України та ч. 5 ст. 87 Закону № 889-VIII, датою звільнення відповідач 1 вказав не перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, а 11 грудня 2020 року, тобто день, коли тимчасова непрацездатність позивача ще тривала.

Отже, відповідач 1 протиправно звільнив позивача саме у період тимчасової непрацездатності, а не після її завершення, як того вимагає закон.

Лише 01 квітня 2021 року, після відкриття провадження у цій справі, відповідачем 1 наказом № 183-к «Про внесення змін до наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к» було змінено дату звільнення позивача на 04 січня 2021 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В даному випадку судом встановлено протиправність звільнення позивача, що має наслідком поновлення позивача на державній службі на посаді, з якої позивача було звільнено.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуваним наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 10.12.2020 №424-к, з урахуванням змін, внесених наказом 01.04.2021 № 183-к «Про внесення змін до наказу Держпродспоживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к» позивача звільнено з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області 04 січня 2021 року.

З огляду на те, що позивача звільнено 04.01.2021, в той час, як рішення суду в цій справі прийнято 21.04.2021, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, яке є юридичною особою та яким позивачеві нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2021 до 21.04.2021.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , наданої відповідачем 2, середньоденна заробітна плата складає 1853,74грн., а середньомісячна - 38928,57 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2021 по 21.04.2021, яка має бути стягнутою на користь позивача з відповідача 2 складає 139030,56 грн. (період включає повні місяці вимушеного прогулу - лютий та березень 2021 року (2 міс. х 38928,57грн.), та 33 дні вимушеного прогулу у січні та квітні 2021 року (33 дні х 1853,74грн.).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, на виконання вимог статті 371 КАС України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 38928,57 грн. та в частині його поновлення на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

Також, відповідно до 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача та займаній посаді також підлягає негайному виконанню.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ), Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 105-А, ) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників територіальних органів Держпродспоживслужби у 2020 році, затверджений наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 09.12.2020 № 420-к в частині виставлення начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області ОСОБА_1 негативної оцінки.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 10.12.2020 № 424-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.04.2021 №183-к «Про внесення змін по наказу Держпродспроживслужби від 10 грудня 2020 року № 424-к».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 05.01.2021.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2021 по 21.04.2021 у сумі 139 030,56 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч тридцять гривень 56 копійок.).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 38 928,57 грн. (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 57 копійок).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 05.01.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.05.2021.

Суддя Ю.В. Калашник