Справа № 420/3108/20
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3108/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 26.12.2019 року № 756 в частині, -

СУТЬ СПОРУ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив: визнати протиправним та скасувати наказ № 756 від 26.12.2019 року про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана» та притягнення його до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612 грн. 49 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 05.07.2016 р. ОСОБА_1 розпочав проходження військової служби у Збройних Силах України. 11.11.2019 р. був підготовлений наказ № 99-РС від 11.11.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 в запас. 28.12.2019 р. Позивачу стало відомо, що у військовій частині НОМЕР_1 відносно нього було проведене службове розслідування і встановлено, що він винний у відсутності військового майна - Темол тосол А40 в кількості 345 л. Позивач категорично не погоджується, що він винний у відсутності військового майна - Темол тосол А40 в кількості 345 л., вважає, що його вину не доведено належними доказами, не встановлено вину інших військовослужбовців, а також відзначає, що якщо в дійсності і було проведене службове розслідування, то воно було проведене з грубим порушенням Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ № 608 від 21.11.2017 р., і без його участі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 26.12.2019 року № 756 в частині було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2018 року № 249 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу штабних машин 2 батальйону зв`язку. 13.11.2019 року під час здачі посади командира 2 взводу штабних машин роти штабних машин 2 батальйону зв`язку прапорщика ОСОБА_2 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99РС від 11.11.2019 року встановлено, що відсутнє військове майно - Темол тосол А40 в кількості 345л, отримане ним по накладним № 75 від 19.11.2018 року, № 48 від 16.10.2018 року в загальній кількості 565 літрів. За даним фактом відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 662 від 13.11.2019 року було проведено службове розслідування. За результатами службового розслідування було встановлено, що 16.10.2018 року по накладній № 48 прапорщиком ОСОБА_3 було отримано зі складу ПММ Антифриз М-40=124 л=136,4 кг, Тосол А-40=345 л=379,5 кг; та 19.11.2018 року по накладній № 75 Тосол А-40=200 л=220 кг. В квітні місяці 2019 року під час проведення сезонного обслуговування техніки на весняно - літній період експлуатації, прапорщик ОСОБА_4 , відпрацьовану охолоджуючу рідину Тосол А-40 на склад ПММ не здавав. Під час вибуття у відрядження та у відпустку зазначене військове майно нікому не передавав. За час проведення службового розслідування місцезнаходження військового майна тосол А40 в кількості 345 л. не встановлено. Позивачем під час здачі посади командира взводу штабних машин 2 батальйону зв`язку тосол А40 в кількості 345 л. не здано. Неналежне виконання своїх службових обов`язків військовослужбовця військової служби за контрактом, командира взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_2 - Позивача та належне його ставлення до військового майна призвели до втрати військового майна - темол тосол А40 в кількості 345 л.

Відповідно до ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 до 11.11.2019 року на посаді командира взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ.

Згідно вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», на підставі наказу командира військової частині НОМЕР_1 № 662 від 13.11.2019 року, рапорту командира роти штабних машин другого батальйону зв`язку майора ОСОБА_5 від 13.11.2019 року № 8310 та рапорту старшого помічника начальника штабу з кадрів капітана ОСОБА_6 від 13.11.2019 року № 8309, заступником командира батальйону з озброєння старшим лейтенантом ОСОБА_7 було проведене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ, а також встановлення ступеня вини прапорщика ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що 13.11.2019 року під час здачі посади командира 2 взводу штабних машин роти штабних машин 2 батальйону зв`язку прапорщика ОСОБА_2 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 99 від 11.11.2019 року встановлено, що відсутнє військове майно - Темол тосол А40 в кількості 345 л, отримане ним по накладним № 75 від 19.11.2018 року, № 48 від 16.10.2018 року в загальній кількості 565 літрів.

З пояснень начальника служби ПММ старшого прапорщика ОСОБА_8 було встановлено, що 16.10.2018 року по накладній № 48 прапорщиком ОСОБА_3 було отримано зі складу ПММ Антифриз М-40=124 л= 136,4 кг, Тосол А-40=345 л=379,5 кг, та 19.11.2018 року по накладній № 75 Тосол А-40=200 л=220 кг. В квітні місяці 2019 року під час проведення сезонного обслуговування техніки на весняно-літній період експлуатації ні прапорщик ОСОБА_4 , ні сержант ОСОБА_9 відпрацьовану охолоджуючу рідину Тосол А-40 на склад ПММ не здавали.

З пояснень прапорщика ОСОБА_2 стало відомо, що під час проведення сезонного обслуговування в березні 2019 року він був відсутній згідно наказу № 26 від 04.02.2019 року та № 68 від 01.04.2019 року, а по приїзду в ППД пішов у відпустку за станом здоров`я згідно наказу № 69 від 02.04.2019 року на підставі рапорту № 1665 від 01.04.2019 року та довідки з ВМКЦ № 262х від 18.03.2019 року, у зв`язку з цим бути присутнім на сезонному обслуговувані не міг. Прапорщик ОСОБА_1 стверджує, що на той час ТВО командира РШМ 2БЗ був сержант ОСОБА_9 , який здав охолоджуючу рідину на склад ПММ. В зв`язку з його відсутністю він не в змозі прослідкувати рух майна. Також прапорщик ОСОБА_4 заявив, що нести відповідальність одноосібно не згоден, в зв`язку з тим, що за час перебування у відрядженні майор ОСОБА_5 жодного разу не подзвонив і не цікавився, що робиться у роті.

Командир роти штабних машин 2БЗ майор ОСОБА_5 пояснив, що охолоджуюча рідина А-40 була отримана в 2018 році за накладними № 48 та № 75 прапорщиком ОСОБА_1 . Під час прийому майором ОСОБА_5 посади командира роти штабних машин в лютому - березні 2019 року майно було в наявності. З березня по жовтень він знаходився в районі виконання завдань поза межами ППД. ТВО командира роти штабних машин 2БЗ на той час виконував прапорщик ОСОБА_1 . Під час здачі посади командира взводу роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_1 було виявлено нестачу охолоджуючої рідини А-40.

ОСОБА_10 по суті заданих йому питань пояснив, що рідину тосол А-40 на склад ПММ не здавав. ОСОБА_11 охолоджувальну рідину сержанту ОСОБА_12 не передавав, місцезнаходження зазначеного майна йому не відомо.

Командир 2БЗ майор ОСОБА_13 пояснив, що під час здачі посади командира взводу роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_1 було виявлено нестачу охолоджуючої рідини А-40. З боку прапорщика ОСОБА_1 не було доповіді про нестачу, втрату зазначеного майна та прапорщик ОСОБА_1 безвідповідально виконував обов`язки командира взводу, що призвело до втрати військового майна тосол А-40.

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що прапорщик ОСОБА_4 був відсутній згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 26 від 04.02.2019 року та повернувся до військової частини НОМЕР_1 29.03.2019 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 68 від 01.04.2019 року, а по приїзду в ППД пішов у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою згідно наказу № 69 від 02.04.2019 року з якої повернувся 02.05.2019 року.

За наслідками службового розслідування було складено акт службового розслідування від 20.12.2019 року № 3937, яким запропоновано за порушення абз.6 статті 11, статей 16, 58, абз.7, 23 статті 59, статті 119 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежне виконаній службових обов`язків та належне ставлення до військового майна, що призвело до втрати військового майна - темол тосол А40 в кількості 345 л, командира взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «ДОГАНА» та притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612 грн. 49 коп.

За результатами проведення службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ № 756 від 26.12.2019 року «Про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ», яким за порушення абз.6 статті 11, статей 16, 58, абз.7, 23 статті 59, статті 119 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежне виконаній службових обов`язків та належне ставлення до військового майна, що призвело до втрати військового майна - темол тосол А40 в кількості 345 л, командира взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА» та притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612 грн. 49 коп.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз.6 ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до абз.7, 23 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов`язаний: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Згідно з ст.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті). Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

Відповідно до ст.62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.

Згідно з ч.1 ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини».

Відповідно до ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Тобто, начальник має сам вирішувати, чи призначати службове розслідування, однак притягнення до дисциплінарної відповідальності можливе виключно за наявності повної доведеності вини.

Згідно з ч.7 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Відповідно до п.1 Розділу 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, службове розслідування призначається у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені; якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Згідно з п.3 Розділу 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Під час розгляду справи суд встановив, що згідно наказу № 249 від 01.12.2018 року ОСОБА_1 прийняв справи та посаду командира другого взводу штабних машин роти штабних машин другого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 10 тарифним розрядом «прапорщик», до цього він був старшиною роти штабних машин другого польового вузла зв`язку, коли прийняв Темол тосол А40 в кількості 345 л згідно накладної № 48 від 16.10.2018 року.

З 05.02.2019 року по 29.03.2019 року ОСОБА_1 перебував на навчанні згідно наказу № 26 від 04.02.2019 року, наказу № 68 від 01.04.2019 року та розпорядження НШ-ПЗ командира військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2019 року № 15/2/2.

З 02.04.2019 року по 02.05.2019 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці за станом здоров`я згідно наказу № 69 від 02.04.2019 року.

На підставі наказу від 22.10.2019 року № 221 ОСОБА_1 було відправлено у відрядження в смт Чорноморське 2 з метою виконанням завдань за призначенням, звідки він повернувся 04.11.2019 року відповідно до наказу № 231.

В це період у військовій частині НОМЕР_1 було проведено переведення техніки на зимовий період, за результатами чого прийнято наказ № 620 від 28.10.2019 року «Про результати перевірки готовності озброєння та військової техніки та допуск особового складу до її експлуатації у осінньо-зимовому періоді», яким за незадовільне переведення озброєння та військової техніки на режим експлуатації у осінньо-зимовому періоді в порушення вимог статей 11, 109, 110 Статуту внутрішньої служби ЗСУ заступника командира другого батальйону зв`язку з озброєння старшого лейтенанта ОСОБА_7 та командира роти штабних машин другого батальйону зв`язку майора ОСОБА_14 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Позивач вказує, що 13.11.2019 року майор ОСОБА_5 командир роти штабних машин другого батальйону зв`язку, який відповідав на той час за військове майно, склав рапорт про відсутність тосолу, тобто через два дні після того як був підготовлений наказ № 99-РС від 11.11.2019 року про звільнення ОСОБА_1 в запас, про що свідчить рапорт від 13.11.2019 року старшого помічника начальника штабу з кадрів військової частини НОМЕР_1 капітана Кухарчука В.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що службовим розслідуванням належним чином не було встановлено коло осіб, які несли відповідальність за військове майно - Темол тосол А40, ступінь їх вини, не були встановлені часові проміжки, коли позивач ніс відповідальність, а коли відповідальність несли інші військовослужбовці за відсутності позивача по місцю несення служби, хто при переводі техніки на літній та зимовий період експлуатації відповідав за військове майно, яким чином було виявлено втрату майна та якими документами це було зафіксовано.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який набрав чинності 31.10.2019 року, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що кратність застосовується виключно до осіб за шкоду завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї.

З матеріалів справи вбачається, що на думку відповідача завдана позивачем матеріальна шкода з урахуванням кратності « 3» становить 23612,49 грн. (379,5 кг Темол тосол А40 * 20,74 грн./кг = 7870,83 грн. * 3 = 23612,49 грн.), що зазначено у довідці про вартісну оцінку завданої шкоди паливо-мастильних матеріалів майна в роті штабних машин другого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 .

Разом з цим, розрахунок у довідці про вартісну оцінку завданої шкоди паливо-мастильних матеріалів майна в роті штабних машин другого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 проведений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості».

Згідно з Переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880, у трикратному розмірі: за агрегати, запасні частини, інструменти, прилади і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування, апаратури, засобів зв`язку, технічних засобів охорони і до обчислювальної техніки, за оптичні прилади, імпортні електрифіковані інструменти, пальне, масло і мастила, спирти і спеціальні рідини, паливо (крім іншого рідина охолоджувальна).

При цьому, п.4 Розділу 4 «Прикінцеві положення» Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який набрав чинності 31.10.2019 року та діяв на час проведення службового розсування, передбачено, що Кабінету Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації положень цього Закону.

Таким чином, розмір завданої шкоди повинен був встановлюватися відповідачем за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діяли на період розгляду питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з позивачем, що у довідці відсутня відповідна інформація про дату, станом на яку 1 кг Темол тосолу А40 коштував 20,74 грн., відсутні посилання на будь-які документи, які б засвідчували ринкову вартість 1 кг Темол тосолу А40, який коштував 20,74 грн., відсутні посилання на висновок суб`єкта оціночної діяльності, який би давав змогу визначити розмір шкоди.

Тобто, вказана довідка про вартісну оцінку завданої шкоди є необґрунтованою, а розмір матеріальної шкоди не є підтвердженим.

Крім того, під час службового розслідування не було встановлено коли зникло майно, в який спосіб, хто був відповідальним командиром у той період, не зазначені інвентаризаційні відомості, акти, згідно яких вбачається відсутність 345 л Темол тосолу А40.

Суд зазначає, що для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, що призвело до заподіяння державі шкоди, та з якою метою завдано шкоду або збитки, під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Разом з цим, матеріали службового розслідування по факту нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ, за результатами якого командуванням військової частини прийнято оскаржуваний наказ № 756 від 26.12.2019 року «Про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ», не містять достатніх доказів, які б підтверджували наявність вини у вигляді прямих дій чи бездіяльності ОСОБА_1 у зникненні військового майна внаслідок невиконання чи неналежного виконання ним обов`язків військової служби або службових обов`язків.

За таких обставин, на думку суду, за наявності вказаних обставин у відповідача були відсутні підстави для накладення на позивача дисциплінарного стягнення «догана» та притягнення його до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612,49 грн.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ» № 756 від 26.12.2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «догана» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612,49 грн. є протиправним та належить до скасування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу від 26.12.2019 року № 756 в частині - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - тосолу А40 роти штабних машин 2БЗ» № 756 від 26.12.2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «догана» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612,49 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко