Справа № 240/14619/20
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14619/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмову Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації у видачі довідки-розрахунку з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та дозвіл на перереєстрацію з покійної матері ОСОБА_2 зі сплатою його залишкової вартості.

Також, позивач просив продовжити строк для сплати розрахункової суми для викупу автомобіля "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровану на ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації надати довідку-розрахунок з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та дозвіл на перереєстрацію з покійної матері ОСОБА_2 зі сплатою його залишкової вартості.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що зі сторони відповідача на адресу апелянта не надходило повідомлення про право на переоформлення автомобіля за умови сплати його залишкової вартості. Крім того, апелянт вказує, що шестимісячний строку пропущено останнім з поважних причин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задовольнити, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.11.2011 ОСОБА_3 , як інваліду надано автомобіль "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску.

В подальшому, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, вказаний автомобіль був перереєстрований на його дружину ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрованого Центром ДАІ 1805, автомобіль 2010 року випуску, легковий седан-В, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був зареєстрований 27.09.2013 на праві власності за ОСОБА_2 .

У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, у розділі "Особливі відмітки" встановлено заборону відчуження вказаного транспортного засобу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом В`язівської сільської ради Народицького району Житомирської області.

Відповідно до довідки Народицької селищної ради ОСОБА_2 проживала разом з сином - ОСОБА_1 з 01.03.2013 по 07.06.2014.

У червні 2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача - Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про надання дозволу на перереєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки "Славута" на своє ім`я зі сплатою його залишкової вартості.

Листом від 07.07.2020 за № 3797/02 Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, розглянувши звернення про перереєстрацію автомобіля, відмовив в переоформленні, оскільки протягом 6 місяців з дня смерті особи з інвалідністю позивач не звертався з відповідною заяву та не сплатив до бюджету розрахункову вартість автомобіля.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем у позові не зазначено та, відповідно, не надано доказів поважності пропуску шестимісячного строку звернення на підтвердження непереборних обставин, які зумовили несвоєчасне звернення із заявою до відповідача. Крім того, позивачем не виконано вимог щодо сплати розрахункової суми вартості автомобіля до державного бюджету впродовж шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю, в зв`язку з чим, відповідачем правомірно відмовлено в отриманні дозволу для перереєстрації легкового автомобіля.

Отже, суд дійшов висновку, що у позивача було право на викуп автомобіля та його переоформлення на себе, однак він це право не реалізував у встановлений чинним законодавством України порядок та строк.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що нормами чинного законодавства на відповідача не покладено обов`язку повідомляти про можливість скористатись, як членом сім`ї померлої особи з інвалідністю, правом викупу автомобіля, яке виникає після смерті такої особи.

Таким чином, враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації правомірно відмовлено позивачу в отриманні дозволу для перереєстрації легкового автомобіля та сплати залишкової вартості автомобіля марки "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Відповідно до ч.9 ст.26 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів врегульовано Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999.

Відповідно до п.3 Порядку № 999 до членів сім`ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Пунктом 16 Порядку № 999 передбачено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який:

- мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті;

- був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації;

- не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним вартості автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах казначейства.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2011 ОСОБА_3 , як інваліду надано автомобіль "ЗАЗ110308-44", 2010 року випуску. В подальшому, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, вказаний автомобіль був перереєстрований на його дружину ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4

Про те, з матеріалів справи вбачається, що з заявою про переоформлення автомобіля позивач звернувся лише у червні 2020 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого п. 16 Порядку №999.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції не здобуто доказів на підтвердження того, що позивач протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 звертався до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації з відповідною заявою на переоформлення автомобіля.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 200/11191/18-а та від 28 листопада 2019 року у справі №806/31/17.

Щодо доводів апелянта в частині поважних причин пропуску строку, колегія суддів зазначає, що апелянтом пропущено строк на подання заяви на переоформлення більш ніж на 5 років. В свою чергу, знаходження у депресивному стані в термін понад 5 років, не є належною підставою для поновлення строку, тим паче без належного лікарського висновку. Крім того, строки передбачені абз.3-7 п.16 Порядку №999 є імперативними і поновленню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про переоформлення транспортного засобу відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.