Справа № 340/4726/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2021 року м. Дніпросправа № 340/4726/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.12.2020, ухвалену суддею Кармазиною Т.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в частині не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 р., відповідно до ст.47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", шляхом не підвищення даної пенсій, як члену сімей, яких було примусово переселено, - на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Кіровоградській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2018 р., відповідно до ст. 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" шляхом підвищення даної пенсій, як члену сімей, яких було примусово переселено, - на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 01.06.2018 підвищення до пенсії у відповідності до статті 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити нарахування ОСОБА_1 з 01.06.2018 підвищення до пенсії відповідно до статті 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимог .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, відповідно до положень пп.2 п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 №654, починаючи з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні. Вказана постанова є чинною, не скасованою, неконституційною не визнавалась, тому саме її норми, підлягають застосуванню. При цьому, зазначали, що ОСОБА_1 з 01.06.2018 Головним управлінням нараховується та виплачується підвищення до пенсії у відповідності до Постанови КМУ №654 у розмірі 43,52 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвержено матеріалами сапрви, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 01.06.2018 отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". До 01.06.2018 позивач отримував пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про державну службу".

Управлінням внутрішніх справ в Івано-франківській області ОСОБА_2 видано довідку №3/3-19565 від 28.10.1992 про те, що позивач разом із своїми батьками у серпні 1949 року був примусово переселений, та у відповідності до ст.3 Закону УСРСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", реабілітовані.

Згідно копії перерахунку пенсії від 08.11.2019 та розрахунку від 08.11.2019, позивачу з 01.06.2018 нараховується та виплачується щомісячно підвищення до пенсії, як члену сім`ї, репресованих і у подальшому реабілітованих осіб, яких було примусово переселено у розмірі 43,52 грн.

22.07.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з 01.01.2018 відповідно до ст.47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму1917-1991 років", який до 13.03.2018 мав назву Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 року (надалі - Закон №2262-XII), який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України зокрема із числа осіб, які перебували на військовій службі.

Преамбулою Закону №2262-XII передбачено, що закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до статті 10 Закону №2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII) вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Аналогічна правова норма викладена у статті 47 Закону №2262-XII, усі види пенсій, що призначені відповідно до цього Закону, додатково підвищуються пенсіонерам, які зазнали репресій і в подальшому були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частина шоста статті 6 Закону № 962-XII надано право вибору соціальних гарантій, які передбачені різними законодавчими актами, окремим категоріям осіб, а саме: особи, реабілітовані відповідно до цього Закону, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, за їх вибором отримувати пільги та інші соціальні гарантії, передбачені цією статтею або статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а особам із числа таких осіб, яким встановлено інвалідність, - статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", або статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Розмір мінімальної пенсії за віком для застрахованих осіб встановлюється Законом "Про державний бюджет України" на відповідний рік та розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункту 6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу з 01.06.2018 встановлено підвищення до пенсії у розмірі, встановленому Постановою №654, а саме - 43,52 грн., тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Водночас, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІІ, а не Постанова № 654. Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному Постановою № 654, внаслідок чого розмір надбавки є суттєво меншим за той, що підлягає виплаті реабілітованим особам на підставі пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі № 446/1563/16-а, від 14.02.2019 у справі №345/1416/17, а тому відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, підвищення відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, має бути встановлено з часу звернення особи про встановлення надбавки.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому, суд зауважує, що згідно розрахунку від 08.11.2019 відповідачем самостійно було перераховано пенсію позивачу саме з 01.06.2018 з урахуванням підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. Крім того, про порушення свого права позивач дізнався у липні 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують. .

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області -залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова