Справа № 440/3584/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову

06 травня 2021 рокум. ПолтаваСправа № 440/3584/21

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Канигіна Т.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про відмову у продовженні строку перебування на території України;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській продовжити строк перебування на території України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Підставою для відмови у забезпеченні позову слугувало те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не додано жодного доказу на підтвердження його звернень до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Державної міграційної служби України із заявами про продовження строку перебування в Україні, а також будь-яких рішень, за результатами розгляду зазначених заяв, тобто позивачем не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

23.04.2021 на виконання вимог ухвали суду надані додаткові докази у справі та уточнюючу позовну заяву, у якій позивач просить суд:

- скасувати повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про відмову у продовженні строку перебування на території України за результатами розгляду заяви від 05.03.2021, яким зобов`язано позивача виїхати з України до 14.04.2021.

26.04.2021 позивач подав заяву про забезпечення позову, у який просить суд:

- зупинити виконання індивідуального акта у вигляді рішення про відмову у задоволенні заяви від 05.03.2021 у продовженні строку перебування на території України у частині виїзду з України до 14.04.2021 до набрання рішенням законної сили у цій справі.

В обґрунтування заяви позивач зазначає обставини справи, вважає, що оскаржуване рішення у справі є протиправним та посилається на вимоги статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена заява передана судді Канигіній 05.05.2021.

Надаючи оцінку заяві про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Положеннями частини третьої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №640/9158/19, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повідомлення про відмову в продовженні строку на перебування на території України від 19.03.2021 на підставі підпункту 5 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, позивача повідомлено про необхідність виїзду з України до 14.04.2021.

Відповідно до пункту 11 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.04.2012 №363, про прийняте рішення у заяві про продовження строку перебування на території України робиться відмітка про продовження строку перебування із зазначенням терміну, на який вирішено продовжити строк перебування, або причин відмови.

Відмова оформляється у вигляді повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України (додаток 5) у двох примірниках: перший вручається під підпис іноземцю чи особі без громадянства або приймаючій його стороні, другий додається до матеріалів звернення. При цьому іноземцеві чи особі без громадянства надається строк для виїзду з України.

Згідно з пунктом 19 частини першої статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та обов`язків позивача, оскільки у разі задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного повідомлення, поновлення порушених прав з тих самих підстав, що були актуальні у минулому, у майбутньому - може бути технічно неможливим та призведе до незворотних наслідків для зазначених осіб.

Наведене є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зазначає, що ухвала, якою вживаються заходи забезпечення позову, не встановлює законність чи протиправність оскаржуваного акта та не порушує прав та законних інтересів відповідача чи інших осіб.

Водночас, вжиття заходів забезпечення позову за цих обставин має на меті виключно збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не зумовлює його фактичне вирішення по суті.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню з огляду на те, що правомірність та законність оскаржуваного повідомлення буде перевірятись судом під час розгляду адміністративної справи та за для збереження існуючого становища та можливих незворотних наслідків при скасуванні оскаржуваного повідомлення, для захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зупинити дію повідомлення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Державної міграційної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Зупинити дію повідомлення начальника Полтавського РВ УДМС України в Полтавській області про відмову в продовженні строку на перебування на території України від 19.03.2021 у частині виїзду з України ОСОБА_1 до 14.04.2021 до набрання рішенням законної сили у цій справі.

Допустити ухвалу до негайного виконання.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Т.С. Канигіна