Справа № 140/1528/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1528/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства Бойко Віти Євгеніївни до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство Бойко Віти Євгеніївни (далі СФГ Бойко В.Є. , позивач, господарство) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2020 № про застосування штрафу у розмірі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.09.2020 працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку СФГ Бойко В.Є. за дотриманням вимог законодавства про обіг підакцизних товарів за результатами якої складено акт перевірки №12142/03-20-05/32578700 від 10.09.2020 у якому відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: зберігання господарством пального у кількості 500 літрів у відповідній ємності без відповідної ліцензії.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 02.10.2020 №, яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», на суму 500 000 грн.

Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та необґрунтованим, оскільки фермерське господарство дизельне пальне у ємності (бочці) не зберігало, адже у ній знаходилась очищаюча рідина з водою, яку Бойко В.Є. (засновник та голова фермерського господарства) залила з метою очищення бочки для підготовки її до цехування та встановлення лічильника. Керівник фермерського господарства - ОСОБА_2 перебував у відпустці з 01.09.2020 по 09.09.2020 включно у зв`язку із сімейними обставинами, а тому не знав, що саме знаходилось у бочці на момент перевірки контролюючим органом. У зв`язку із цим, він надав неправильну інформацію на рахунок зберігання у бочці дизельного пального, оскільки пальне зберігається в каністрі, а в бочці (ємності) на час проведення перевірки знаходилась очищаюча рідина з водою.

Посадовими особами контролюючого органу не встановлювалось, що знаходиться у відповідній ємності, не було здійснено жодних спроб для визначення рідини, що знаходилась у ємності, при цьому навіть не вимірювалась кількість такої рідини.

Зазначає, що на праві власності та користування у СФГ Бойко В.Є. знаходиться така техніка: трактор БЕЛАРУС 892, вміст паливного баку транспортного засобу 130 л; трактор МТЗ-80, вміст паливного баку транспортного засобу 120 л; Камаз 5320, вміст паливного баку транспортного засобу 1100 л; причіп LAMBERET LVFS-3F, вміст паливного баку транспортного засобу 350 л; причіп KOGEL AVKA 18; MERCEDES-BENZ 1840, вміст паливного баку транспортного засобу 650 л; ЗІЛ VV3-554V пo рішенню засновників про використання, вміст паливного баку транспортного засобу 300 л; Комбайн John Deere 1158, вміст паливного баку транспортного засобу 600 л.

Паливом, яке придбавалося у постачальника заправлялись транспортні засоби, які використовуються у господарській діяльності позивача. Зокрема, таке дизельне паливо розливалось у баки вказаних вище транспортних засобів.

Таким чином, СФГ Бойко В.Є. жодним чином не порушувало ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Крім того, позивач вважає, що призначення фактичної перевірки відносно позивача за місцем зберігання пального, а саме за адресою: Горохівський р-н, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а , відбулося за відсутності на те законних підстав. Зокрма, у наказі ГУ ДПС у Волинській області від 02.09.2020 № 1623 не зазначено конкретної підстави, за наявності якої може проводитись фактична перевірка, а лише є загальне посилання на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. У наказі зазначено, що фактична перевірка призначена з метою перевірки чинного законодавства щодо дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів, а в пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України відсутня вказана підстава для призначення фактичної податкової перевірки.

Зазначає, що постановою Горохівського районного суду Волинської області від 03.11.2020 у справі № 155/1313/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_2 було закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

24.03.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що в ході перевірки встановлено, що згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового», за період з 01.08.2019 по 10.09.2020 року встановлено, що СФГ Бойко В.Є. придбало дизельне паливо об`ємом більше 1000 л.

При виїзді на територію СФГ Бойко В.Є. за адресою: Волинська обл., Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а , було встановлено ємність, що використовується для зберігання пального, в якій знаходилось пальне кількістю приблизно 500 літрів.

Перевірку проведено в присутності керівника господарства - ОСОБА_2 .

Як вбачається із пояснень ОСОБА_2 , після отримання палива від ТОВ «Волинь Зерно Продукт» заповнялись повні баки транспортних засобів, які використовувались для власної господарської діяльності, а залишки палива зливались у наливну бочку об`ємом 4 тони, що розташована за адресою місцезнаходження СФГ Бойко В.Є . Документи на паливну бочку відсутні. Також ОСОБА_2 зазначив, що залишок палива у бочці приблизно 500 л. Ліцензії па зберігання пального до перевірки співробітникам ГУ ДПС у Волинській області надано не було.

При цьому, ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» передбачена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафу 500 000 гривень.

На підставі вищенаведеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

У відповіді на відзив від 01.04.2021 позивач зазначив, що відповідач не спростував доводів та аргументів зазначених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

10.09.2020 працівниками управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Волинській області, на підставі наказу від 02.09.2020 №1623, проведено фактичну перевірку СФГ Бойко В.Є. , що знаходиться за адресою: Волинська обл., Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а , де останнє здійснює господарську діяльність, за результатами якої складено акт перевірки за реєстраційним №12142/03-20- 05/32578700 від 10.09.2020.

З акту вбачається, що перевіркою встановлено зберігання СФГ Бойко В.Є. за адресою Волинська обл., Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а палива дизельного ДП-П-Євро 5-ВО без наявності ліцензії на право зберігання пального. Згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового», за період з 01.08.2019 по 10.09.2020 СФГ Бойко В.Є. придбано паливо дизельне в кількості 14110 літрів, постачальник ТОВ «Волинь-Зерно-Продукт». Постачання згідно акцизних накладних здійснювалось за адресою отримання пального: Волинська обл., Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а . При перевірці за вищевказаною адресою встановлено ємність, що використовується для зберігання пального, в якій знаходилось паливо в кількості 500 літрів. Зі слів керівника ОСОБА_2 дане пальне використовується для заправки власних транспортних засобів.

Ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) та документів на ємність, що використовується для зберігання пального до перевірки не надано.

Згідно розписки інспектором СРПП №4 Горохівського ВП капітаном поліції Гаврилюком О.А. виявлене паливо залишено на відповідальне зберігання керівнику фермерського господарства ОСОБА_2 .

На підставі акта перевірки №12142/03-20- 05/32578700 від 10.09.2020 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 02.10.2020 №, яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» на суму 500 000 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак суд, зважаючи на предмет позову, перевіряє чи оскаржуване рішення відповідача прийняте у відповідності до зазначених вище умов.

При вирішені спору суд виходить із того, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

До вказаного Закону було внесено зміни Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набули чинності з 01.07.2019, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Серед іншого, вказані зміни торкнулися, статті 15 Закону, приписи якої після 01.07.2019 ще змінювалися відповідно до Закону України №391-ІХ від 18.12.2019 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку» (чинного з 29.12.2019), та яка стосується спірних правовідносин і приведена нижче.

Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії (частина 1 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва (частина 8 статті 15 Закону).

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (частина 20 статті 15 Закону).

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина 21 статті 15 Закону).

Згідно ст. 1 Закону №481 термін "пальне" вживається в цьому Законі у значенні, наведеному у Податковому кодексі України.

Пункт 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачає, що пальним є нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Згідно п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 дизельне паливо за кодом УКТ ЗЕД відноситься до пального - важких дистилятів.

Частина 1 с. 15 Закону №481 передбачає, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону №481 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів» від 05.08.2015 №609 ліцензії на зберігання пального видають територіальні органи ДПС.

Відповідно до п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Отже до повноважень відповідача, який видає ліцензії на зберігання пального, відноситься здійснення контролю за дотриманням позивачем вимог Закону №481.

Згідно 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпункт 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначає, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначається ст. 80 ПК України.

Згідно п.80.2. ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

пп. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено па контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

пп. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівиомірами-лічильииками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з відзиву ГУ ДПС у Волинській області підставою для проведення перевірки позивача слугувала інформація отримана від ДПС України листом від 11.08.2020 №13939/7/99-00-07-05-03-07. Згідно якої ДПС проведено аналіз даних (АІС «Податковий блок», Реєстр акцизних накладних, Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним) та встановлено перелік суб`єктів господарювання, які починаючи з 01.04.2020 отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, при цьому не реєстрували акцизні склади, не отримували ліцензій на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального.

З наказу про проведення фактичної перевірки від 02.09.2020 №1623 вбачається, що фактична перевірка позивача призначена на підставі пп.20.1.9 20., 20.1.10, 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України, з метою здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Таким чином в ГУ ДПС у Волинській області були наявні підстави для проведення фактичної перевірки визначені ПКУ та зазначені у відповідному наказі.

Щодо встановленого при проведенні перевірки порушення, а саме: зберігання пального (дизельного палива) без ліцензії суд зазначає наступне.

Згідно ч. 8 Закону №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

За змістом вищезазначених норм Закону №481 визначено обов`язок суб`єктів господарювання зберігати пальне у місцях зберігання лише за наявності ліцензії на зберігання пального.

У разі порушення вказаного обов`язку застосовується штраф, передбачений ч. 2 ст. 17 Закону №481, у сумі 500000 грн.

Згідно з визначеннями, зазначеними у ст. 1 Закону №481 - місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно з ч. 39 ст. 15 Закону №481 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Отже за змістом вказаних норм місцем зберігання пального є споруда та/або/обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального і розміщені на певній території, тобто є стаціонарними.

З акту перевірки вбачається, що згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.08.2019 по 10.09.2020 СФГ Бойко В.Є. придбано паливо дизельне в кількості 14110 літрів, постачальник ТОВ «Волинь-Зерно-Продукт». Постачання згідно акцизних накладних здійснювалось за адресою отримання пального: Волинська обл., Горохівський район, с. Пірванче, вул. Весняна, 10а.

Позивач не заперечує, що отримав від постачальника ТОВ «Волинь-Зерно-Продукт» дизельне пальне, проте зазначає, що дизельне пальне не розвантажувалось (не зливалось) у стаціонарну ємність (бочку), та не зберігалось у стаціонарній ємності, а було розлито в баки транспортних засобів, які використовуються у господарській діяльності позивача, а саме: трактор БЕЛАРУС 892, вміст паливного баку транспортного засобу 130 л; трактор МТЗ-80, вміст паливного баку транспортного засобу 120 л; Камаз 5320, вміст паливного баку транспортного засобу 1100 л; причіп LAMBERET LVFS-3F, вміст паливного баку транспортного засобу 350 л; причіп KOGEL AVKA 18; MERCEDES-BENZ 1840, вміст паливного баку транспортного засобу 650 л; ЗІЛ VV3-554V пo рішенню засновників про використання, вміст паливного баку транспортного засобу 300 л; Комбайн John Deere 1158, вміст паливного баку транспортного засобу 600 л.

На підтвердження наявної техніки у господарства, позивач надав копії свідоцтв про реєстрацію транспорних засобів (а.с. 67-72) та договори оренди транспортних засобів від 01.10.2020 (а.с. 47) та від 01.07.2020 (а.с. 49). На підтвердження виконання сільськогосподарських робіт з оранки та витрат пального позивач надав копії подорожніх листів (а.с 108-126) та облікові листи трактористів-машиністів про рух палива (а.с. 82-106).

Надаючи оцінку вищевикладеному, суд зазначає, що, встановивши факт отримання позивачем дизельного пального, відповідач не встановив, не зафіксував та не довів належними та допустимими доказами факт та місце зберігання дизельного пального.

З матеріалів справи вбачається, що до акту перевірки не додано жодних додатків, які б підтверджували висновки викладені в акті. Фактично, акт перевірки складений на основі одних лише пояснень керівника фермерського господарства ОСОБА_2 . При цьому, на думку суду, письмові пояснення керівника фермерського господарства не можуть вважатися достатньою підставою для висновку про зберігання пального без ліцензії, оскільки такі не грунтуються на будь-яких письмових доказах. Крім того, як вбачається з пояснень позивача та заяви ОСОБА_2 (а.с. 33) останній перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 01.09.2020 по 09.09.2020, а тому не міг з вірогідністю знати, що саме знаходиться у ємності (бочці).

Суд зауважує, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б вказували, що на території фермерського господарства зберігалось саме 500 літрів дизельного пального до акту перевірки не долучено. Станом на день проведення перевірки - 10.09.2020 та складання акту такої перевірки хімічний склад виявленої у ємності (бочці) речовини жодним чином не підтверджено і не зафіксовано.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, а також норм діючого законодавства, суд дійшов до переконливого висновку про те, що відповідачем не представлено належних доказів здійснення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії.

Крім того, судом встановлено, що у провадженні Горохівського районного суду Волинської області перебувала справа № 155/1313/20 про притягнення керівника фермерського господарства ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , до відповідальності за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів, які надійшли від Горохівського відділу поліції ГУ ДПС у Волинській області відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, постановою Горохівського районного суду від 03.11.2020 у справі №155/1313/20, що набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.62-66). При цьому, суд дійшов відповідного висновку з огляду на те, що докази вини ОСОБА_2 у здійсненні ним господарської діяльності (зберігання пального) без одержання ліцензії не є належними та допустимими.

Тобто і у справі про вчинення адміністративного правопорушення закрито провадження через відсутність встановленого факту адміністративного правопорушення, яке за складом ідентичне податковому правопорушенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оскільки факт здійснення зберігання пального СФГ Бойко В.Є. без наявності ліцензії не доведений відповідачем належними та допустимими доказами, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону №481, відсутні.

Враховуючи зазначене, податкове повідомлення-рішення від 02.10.2020 № про застосування до позивача штрафу у розмірі 500 000,00 грн є протиправним і підлягає скасуванню, а позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що з врахуванням вищенаведеного інші доводи позивача не мають значення для вирішення справи, тому не надає їм правової оцінки.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь СФГ Бойко В.Є. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області слід стягнути судовий збір у сумі 7500 грн, сплачений квитанціями №0.0..1 від 04.02.2021 та № 0.0..1 від 24.02.2021.

Керуючись статтями 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 02.10.2020 № про застосування до Селянського (фермерського) господарства Бойко Віти Євгеніївни штрафу у розмірі 500000,00 грн.

Стягнути на користь Селянського (фермерського) господарства Бойко Віти Євгеніївни за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати в сумі 7500, 00 грн (7 500 гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Селянське (фермерське) господарств Бойко Віти Євгеніївни (45733, Волинська область, Горохівський район, с. Пірванче, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Суддя Т.М. Димарчук