Справа № 480/9250/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2021 року Справа № 480/9250/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
представника позивача - Шевцова П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9250/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якому просить:
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до стажу для призначення пенсії за віком час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років з 01.01.2002 по 31.12.2006;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з 10.09.2020.
Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача, окрім витрат на сплату судового збору, також витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн.
При цьому, представник позивача звертає увагу суду на те, що в листі відповідача №6539-6846/111-02/8-1800/20 від 23.10.2020 відповідач вже повідомляє про те, що враховуючи дату народження Позивачки , а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на пенсію за віком після досягнення віку 59 років 06 місяців Позивачка матиме за наявності страхового стажу не менше 27 років. Крім цього, також у даному листі Відповідача зазначено, ще й про те, що за даними реєстру застрахованих осіб страховий стаж Позивача с к л а в в ж е 25 років 06 місяців 09 днів. При цьому, вищезазначеному листі Відповідача від 17.09.2020 зазначено про те, що у Позивача наявний стаж 23 роки 6 місяців 11 днів.
Позивач звертає увагу суду на те, що приймаючи спірне рішення від 14.09.2020р. (а.с.20), відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період з 01.01.2002 по 31.12.2006 , оскільки з січня 2004 року по грудень 2006 рік відсутні відомості про отримання Позивачкою у зазначений період допомоги або компенсаційної виплати відповідно до законодавства.
При цьому, позивач просить суд врахувати, що Позивачка починаючи у період: - з 01.08.1996 по 31.12.2001 здійснювала догляд за дитиною інвалідом до 16р.; - з 01.01.2007 по 21.09.2020 здійснювала догляд за дитиною інвалідом до 16 р.
Позивач вважаємо дану позицію відповідача протиправною та зазначає, що Відповідачем не заперечується той факт, що син ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дійсно мав статус інваліда з дитинства та Позивачка є його матір`ю, яка здійснювала його виховання. Згідно з абз.1 ч.І ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок». Як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Сумах Сумської області у Позивачки народився син - ОСОБА_2 . Також Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради видано довідку №1204 від 13.02.2020 про те, що Позивачка перебувала на обліку та одержувала в департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.08.1996 по 31.12.2001; державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.01.2007 по 21.09.2007 (в т.ч. надбавка на догляд). Крім того, відповідно до Довідки Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області від 28.08,2020 №955 ОСОБА_1 (Позивачка) перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії соціальної на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.09.1996 по 31.12.2006, виплата пенсії припинена з 01.01.2007.
При цьому, позивач звертає увагу суду на те, що пунктами «є» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також, зокрема, час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
З вищенаведеної норми випливає, що у випадку, якщо дитина визнана дитиною- інвалідом з дитинства, до стажу роботи, який дає право на трудову діяльність, зараховується час догляду за такою дитиною.
Після прийняття зазначеного рішення, до страхового стажу зарахований період догляду за дитиною з інвалідністю з 01.08.1996 по 31.12.2001 на підставі акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду за такою дитиною від 30.07.2020 (акт обстеження та роздруківка стажу додається).
Також до страхового стажу зараховано період з 01.01.2002 по 31.12.2003 на підставі медичного висновку № 112 від 19.06.1996, який є дійсним до 22.09.2005.
Після з а р а х у ва н н я періодів догляду за дитиною з інвалідністю, що підтвержені належними документами та за даними реєстру застрахованих осіб, страховий стаж с к л а в в ж е 25 років 06 місяців 09 днів.
Крім цього, відповідач зазначає, що Листом 6539-6846/Ш-02/8-1800/20 від 23.10.2020 позивачу роз`яснено, що підстави, для зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною з інвалідністю з січня 2004 року по грудень 2006 року відсутні, оскільки за даними реєстру застрахованих осіб відсутні відомості про отримання позивачем у зазначений період допомоги або компенсаційної виплати відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж, після 01.01.2004 згідно вимог статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, один із непрацюючих працездатних батьків, які фактично здійснюють догляд, зокрема, за дитиною з інвалідністю, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`зкового державного соціального страхування на ОСОБА_1 форми ОК-5, відсутні відомості про отримання позивачем у період з 01.01.2004 по 31.12.2006 допомоги або компенсаційної виплати відповідно до законодавства. При цьому наявні відомості про перебування на обліку в Управлінні праці та соціального захисту наслення Сумської міської ради з 01.01.2007 по 21.09.2007, що підтверджується довідкою № 1204 від 13.02.2020 виданої Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради. На основі цих відомостей період з 01.01.2007 по 21.09.2007 зарахований до страхового стажу позивача.
08.04.2021р. представником позивача було подано заперечення на відзив (а.с.133-138).
28.04.2021р. відповідачем було подано додаткові пояснення в яких відповідач просить суд врахувати, що позивачем при зверненні до Головного управління пенсійного ф о н д у в Сумській області з заявою про призначення пенсії не подавалась довідка головного управління Пенсійного ф о н д у України в Сумській області від 28.08.2020 №955 відповідно до якої позивач отримувала пенсію соціальну з 01.09.1996 по 31.12.2006.
Крім того, щодо отримання соціальної пенсії за період з 01.09.1996 по 31.12.2006 та відсутності цього періоду в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідач зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим законом. Відповідно до Порядку нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1092 порядок визначає, зокрема, механізм сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхувння до Пенсійного фонду України .
При цьому, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено у статті 14 вичерпний перелік осоіб, що є страхувальниками, і які сплачують страхові внески. Органи Пенсійного фонду не є страхувальниками, а тому внески за виплачені ним пенсії не підлягають нарахуванню та сплаті.
Виходячи з вищенаведеного, звертаємо увагу на те, що соціальна пенсія і соціальна допомога є різними категоріями, оскільки виплата здійснюється різними суб`єктами владних повноважень, при цьому органи пенсійного фонду не є страхувальниками у розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та внески на загальнообов`зкове пенсійне страхування не підлягають сплаті з соціальної пенсії, при цьому такі внески сплачуються з соціальної допомоги.
З урахуванням викладених обставин представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В заяві від 28.04.2021р. просив суд розглянути справу за відсутності представника ГУ ПФУ в Сумській області.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні докази у справі суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Як свідчить з матеріалів справи, позивач 10.09.2020 звернулася до головного управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До страхового стажу зарахований період догляду за дитиною з інвалідністю з 01.08.1996 по 31.12.2001 на підставі акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду за такою дитиною від 30.07.2020 (акт обстеження та роздруківка стажу додається).
Також до страхового стажу зараховано період з 01.01.2002 по 31.12.2003 на підставі медичного висновку № 112 від 19.06.1996, який є дійсним до 22.09.2005.
Листом від 23.10.2020 №6539-6846/111-02/8-1800/20 від 23.10.2020 Відповідач повідомив Позивача зокрема про те, що відповідно до частини першої-третьої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років. До досягнення віку 60 років право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки, зокрема, які народилися у період з 01.10.1960 по 31.03.1961 -у віці 59 років 06 місяців.
Також у зазначеному листі від 23.10.2020 зазначено, що - Підстави, для зарахування до стажу Позивачки страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю з січня 2004 року по грудень 2006 рік відсутні, оскільки за даними реєстру застрахованих осіб відсутні відомості про отримання Позивачкою у зазначений період допомоги або компенсаційної виплати відповідно до законодавства.
Враховуючи дату народження Позиваки, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на пенсію за віком після досягнення віку 59 років 06 місяців Позивачка матиме за наявності страхового стажу не менше 27 років.
Крім того, також у даному листі Відповідача зазначено, ще й про те, що за даними реєстру застрахованих осіб страховий стаж Позивача склав 25 років 06 місяців 09 днів.
Листом 6539-6846/Ш-02/8-1800/20 від 23.10.2020 позивачу роз`яснено, що підстави, для зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною з інвалідністю з січня 2004 року по грудень 2006 року відсутні, оскільки за даними реєстру застрахованих осіб відсутні відомості про отримання позивачем у зазначений період допомоги або компенсаційної виплати відповідно до законодавства.
Не погодившись з позицією відповідача про часткове незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Дослідивши обставини у справі суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного:
Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України, - «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».
Згідно з ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загально- обов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом».
Ст.26 Закону України «Пре загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема унормовано, що - Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Згідно з пунктом «в» ст.94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Соціальні пенсії призначаються в таких розмірах: 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам II групи; дітям-інвалідам віком до 16 років.
Як вбачається з паспортних даних Позивача, станом на час звернення з заявою до Відповідача про призначення пенсії, вона (Позивач) досягла необхідного віку, а саме 59 років і 6 місяців, оскільки датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи дату народження Позиваки, право на пенсію за віком після досягнення віку 59 років 06 місяців Позивачка матиме за наявності страхового стажу не менше 27 років.
Слід зазначити, що відповідачем не заперечується той факт, що син ОСОБА_4 дійсно мав статус інваліда з дитинства та Позивачка є його матір`ю, яка здійснювала його виховання.
Згідно з абз.1 ч.І ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок».
Абзацом 5 пункту 1.3. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. № 21-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663 (далі Інструкція №21-1) передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону.
Згідно з підпунктами 2.2.15 пункту 2.2. Інструкції №21-1 платниками страхових внесків є застраховані особи, зокрема, особи - один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною- інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.
Абзацом 7 пункту 1.3. Інструкції №21-1 передбачено, що інші терміни у цій Інструкції вживаються у значенні, визначеному Законом у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року.
Відповідно, таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ у редакції Закону від 9 вересня 2010 року №2508-VI. яка діяла з 12.10.2010.
Згідно з абзацом 9 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково, як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід);
Таким чином, якщо працівнику нарахована заробітна плата не менше законодавчо встановленого мінімального рівня і з неї сплачено страхові внески до Пенсійного фонду України, то такий місяць повністю враховується в страховий стаж для обчислення пенсії.
Відповідно до абзацу 1 ч.2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
П. 1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІУ передбачено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2004 року.
Згідно з пунктом 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІУ до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з абзацом першим пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
П. 10 Порядку №637 визначено, що час догляду за інвалідом І групи, дитиною- інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі:
- акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;
- документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей- інвалідів) і вік (для престарілих і дітей інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.
Як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Сумах Сумської області у Позивачки народився син - ОСОБА_2 .
Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради видано довідку №1204 від 13.02.2020 (яку також було надано разом з заявою про призначення пенсії) згідно якої вбачається, що Позивачка перебувала на обліку та одержувала в департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради:
- допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.08.1996 по 31.12.2001;
- державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.01.2007 по 21.09.2007 (в т.ч. надбавка на догляд).
Крім того, відповідно до Довідки Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області від 28.08,2020 №955 ОСОБА_1 (Позивачка) перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як одержувач пенсії соціальної на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.09.1996 по 31.12.2006, виплата пенсії припинена з 01.01.2007.
Актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду від 30.07.2020 складеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області на підставі обстеження матеріально-побутових умов проживання та опитування наступних громадян: особа за якою здійснювався догляд ОСОБА_2 у присутності свідка 1 ОСОБА_5 та свідок 2 ОСОБА_6 складено даний акт про те, що: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка є особою з інвалідністю до досягнення 16 річного віку, за період з 01.08.1996 по 31.12.2001 підтверджує сумісне проживання з ОСОБА_7 (матір`ю) в зазначений період. З його слів встановлено, що ОСОБА_1 постійно була поруч, кормила, піклувалася, одягала, забезпечувала усім необхідним, лікувала. Сусідка ОСОБА_5 проживає в сусідній квартирі з 21.08.1984 року і була свідком піклування за ОСОБА_2 матір`ю ОСОБА_1 . З її слів ОСОБА_1 здійснювала постійний догляд за сином, обстеження здоров`я та лікування, оздоровлення дитини. Сусідка ОСОБА_6 проживала в одному під`їзді з 26.10.1984 року та засвідчує постійне піклування ОСОБА_1 за сином інвалідом ОСОБА_2 . З її слів мати постійно проживала з сином, піклувалась, доглядала.
Вищезазначений Акт було погоджено начальником центрального відділу обслуговування громадян (ЦВОГ) (сервісний центр) Шевченко М.О.
Крім того, 10.09.2020 було складено Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду, складеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області на підставі обстеження матеріально-побутових умов проживання та опитування наступних громадян: особа за якою здійснювався догляд ОСОБА_2 у присутності свідка 1 ОСОБА_6 та свідок 2 - ОСОБА_8 складено даний акт про те, що: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка є особою з інвалідністю до досягнення 16 річного віку, за період з 01.08.1996 по 31.12,2006 підтверджує сумісне проживання з ОСОБА_1 (матір`ю) в зазначений період. З його слів встановлено, що ОСОБА_1 постійно була поруч, кормила, піклувалася, одягала, забезпечувала усім необхідним.
Вищезазначений Акт було погоджено заступником начальника центрального відділу обслуговування громадян (ЦВОГ) (сервісний центр) Сидоренко О.С.
Пунктами «є» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також, зокрема, час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
З вищенаведеної норми випливає, що у випадку, якщо дитина визнана дитиною- інвалідом з дитинства, до стажу роботи, який дає право на трудову діяльність, зараховується час догляду за такою дитиною.
Отже, враховуючи зарахований стаж Відповідачем, який складає 23 роки 6 місяців 11 днів та період часу догляду за дитиною інвалідом до досягнення 16 років /період з 01.01.2002 по 31.12.2006 у Позивачки буде наявний необхідний страховий стаж для призначення їй пенсії у зв`язку з наявністю у неї стажу понад 27 років, як передбачено ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд вбачає правові підстави для зарахування до страхового стажу позивачки періоду з 01.01.2002 по 31.12.2006 оскільки Довідкою ГУ ПФУ в Сумській області від 28.08.2020 №955 підтверджується, що ОСОБА_1 (Позивачка) перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії соціальної на ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.09.1996 по 31.12.2006, виплата пенсії припинена з 01.01.2007.
Посилання відповідача на те, що лана довідка позивачем не додавалась до заяви про призначення пенсії судом вважаються недоречними, оскільки дані відображені у зазначеній довідці вказані саме ГУ ПФУ в Сумській області, отже сам відповідач володіє відповідною інформацією і позивач не повинен її додатково доводити шляхом отримання відповідної довідки.
Також, Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 31.03.2005, яке видане Управлінням Пенсійного Фонду України в Зарічному районі м.Суми (тобто самим Відповідачем) - ОСОБА_2 визначено вид пенсії - інвалід з дитинства та встановлено розмір пенсії 284-69 грн. на термін з 01.01.2005 по 31.08.2005, а згодом відбулось подовження строку надання пенсії з 06.10.2005 по 21.09.2007, розмір пенсії 284, 69 грн.
Також у зазначеному Пенсійному посвідченні № НОМЕР_2 від 31.03.2005 визначено, що отримувач пенсії - мати - ОСОБА_1 .
Крім того, пунктами «є» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також, зокрема, час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
З вищенаведеної норми випливає, що у випадку, якщо дитина визнана дитиною- інвалідом з дитинства, до стажу роботи, який дає право на трудову діяльність, зараховується час догляду за такою дитиною.
Також, суд не погоджується з твердженнями відповідача стосовно того, що для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 01.01.2014 є необхідним наявність даних у системі персоніфікованого обліку та довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. Відсутність вищезазначених обставин виключає підстави для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною з інвалідністю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (у останній редакції від 01.01.2004) затверджено «Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі - Положення).
Відповідно до Положення, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).
Персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях.
У разі зміни законодавства стосовно пенсійного страхування накопичені раніше відомості про фізичних осіб зберігаються в персональній обліковій картці незмінними, а для обліку нових чи модифікованих відомостей вноситься необхідний комплекс змін до функціонуючої інформаційної технології персоніфікованого обліку.
Тобто з викладеного вище, можна дійти висновку, що відсутність даних у персоніфікованому обліку Позивачки, інформації про період призначення їй допомоги пов`язано насамперед з протиправними діями самого Відповідача, оскільки Відповідач надає довідку від 28,08.2020 №955 у якій зазначено період призначення допомоги та зазначено орган який призначив допомогу тобто він сам, проте не враховує даної інформації при винесенні оскаржуваного рішення.
Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності посадових осіб. Так, як слідує з правової позиції Верховного суду у постанові від 19.12.2019 по справі №307/541/17 в якій зокрема зазначено «право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання них даних та сама по собі не здана облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивачки страхового стажу у зазначені періоди».
Тобто, те, що Відповідач сам не вніс до персоніфікованого обліку Позивача інформацію, яка є у нього в наявності, тобто сам Відповідач призначав дану допомогу за період догляду за дитиною з інвалідністю та не переніс цих даних до Персоніфікованого обліку, не може бути підставою для не врахування даного періоду у зарахування до страхового стажу Позивача.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що - Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, унормовано, що - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стосовно дискреційних повноважень відповідача, слід зазначити наступне.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:
1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати ...", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити...", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам..." тощо;
2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;
3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;
4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
Отже, за наслідками аналізу вказаних положень, такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь- чиїх прав.
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви.
Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному и. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок:
"...повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його молена зобов 'язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".
Аналогічна правова позиція неодноразово застосовувалася Верховним Судом, у тому числі й в постановахвід 11.09.2019 у справі №819/570/18, від 31.10.2019 у справі № 802/1224/16-а, від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а та від 31.07.2020 у справі № 810/2474/18.
Таким чином, єдиним та належним засобом захисту прав та інтересів Позивача у питанні призначення пенсії, дотримання принципу Верховенства права та рівності сторін є ухвалення судом рішення, яким буде зобов"язано відповідачп призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.09.2020 р. (тобто з дня звернення за пенсією).
Інші способи захисту, такі як повторний розгляд заяви від 10,09.2020 не захистить права та інтереси Позивача, оскільки це не дає гарантії того, що Відповідач і надалі не буде зловживати своїм статусом та незаконно вимагати додаткових документів та відмовляти в призначенні пенсії.
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4500,00 грн., під час розгляду справи позивачем надані наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 21.08.2020 (а.с.55-59), додаткова угода до договору (а.с.72), акт №1 про приймання-передачу юридичних послуг від 15.12.2020р. , розрахунок наданих послуг (а.с.61) на загальну суму 4500грн. квитанція від 15.12.2020р. №01 про сплату коштів на суму 4500грн. (а.с.62).
Так, згідно з актом виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4500 грн. (з розрахунку вартості 1 години - 500 грн.) складається з:
- проведення аналізу матеріалів (підстав ) позову та судової практики - 2 години (вартість - 500 х 2 = 1000 грн.)
- складання процесуальних документів (позовна заява - 5 годин (вартість 2500грн.);
- складання адвокатських запитів 2 години (вартість 2 х 500 = 1000 грн.).
Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок висвітлений у постанові від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17.
Враховуючи надані стороною позивача докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді, а також участь адвоката в судових засіданнях (згідно протоколу судового засідання - 25.03.2021р. та 28.04.2021р.) та зміст/обсяг наданих стороною позивача матеріалів до суду (позовна заява, адвокатські запити, заперечення на відзив), суд приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3000,00 грн., з урахуванням співмірності та обгрунтованості розмір витрат на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.05.2021.

Суддя О.М. Кунець