Справа № 815/1350/16
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 815/1350/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 11.06.2020 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Поварчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправними дій, стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України (далі ГУДКСУ) в Одеській області, про:

- визнання протиправними дії прокуратури Одеської області щодо не нарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 15 липня 2015 року по 01 березня 2016 року, відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру";

- стягнення з Прокуратури Одеської області на її користь не виплачену заробітну плату відповідно до положень визначених ч.3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру": за липень 2015 року 19 250,20 грн., за серпень 2015 року 37 389,29 грн., за вересень 2015 року 42 990,07 грн., за жовтень 2005 року 22 462,36 грн., за листопад 2015 року 54 324,74 грн., за грудень 2015 року 57 856,52 грн., за січень 2016 року 42 697,20 грн., за лютий 2016 року 53 448,80 грн., а всього 330 462,18 грн.;

- зобов`язання Прокуратури Одеської області нараховувати та виплачувати надалі на її користь заробітну плату відповідно до вимог ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", починаючи з 01 березня 2016 року, до внесення відповідних змін в законодавство.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправними дій, стягнення невиплаченої заробітної плати.

22 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року за виключними обставинами.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 (справа №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України положення п.26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, якою передбачено, що норма ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовується у порядку, розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України за наявними фінансовими ресурсами державного та місцевого бюджетів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року за виключними обставинами в адміністративній справі №815/1350/16 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи на стороні відповідача ГУДКСУ в Одеській області про визнання протиправними дій, стягнення невиплаченої заробітної плати відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на різноманітну практику Верховного Суду та зазначає, що існує неоднаковий підхід до застосування п.1 ч.5 ст. 361 КАС України.

Правова природа виключних обставин, про які йдеться у ч.5 ст. 361 КАС України, виявляється вже у самій їх назві, їх виключність свідчить про те, що вони є винятком з принципу юридичної визначеності. Виникнення цих обставин з достатнім ступенем переконливості ставить під сумнів законність судового рішення, що не узгоджується ні з публічним інтересом, який уособлює держава, ні з приватним інтересом сторін, і є підставою для його перегляду за заявою зацікавленої особи.

Отже, перегляд справи за виключними обставинами, передбаченими ч.5 ст. 361 КАС України, не суперечить принципу юридичної визначеності (res judicata) та узгоджується з практикою ЄСПЛ.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення та мали місце у 2015 році.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року у справі №815/1350/16, оскільки рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 не вплинуло на правильність вирішення спору.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 152 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77, 361 КАС України

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно п.1 ч.5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів ч.6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України №6-р/2020 від 26 березня 2020 року Конституційний Суд України вирішив:

"1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

2. Положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.".

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, колегія суддів констатує, що, саме з 26 березня 2020 року втратили чинність положення п.26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки, як на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, так і станом на дату прийняття Одеським окружним адміністративним судом постанови від Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 14 жовтня 2014 року діяли в прийнятій редакції і умови та порядок нарахування заробітної плати працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України, відсутні правові підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 виключною обставиною для перегляду постанови Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року у даній справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому останній не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, тоді як останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки, як виключної обставини, рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17 і в ухвалах від 23 січня 2019 року в справі №820/2462/17, від 12 серпня 2020 року в справі №826/18177/15, від 23 вересня 2020 року в справах №820/1331/16, №808/1090/16, №820/1498/16.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до положень п.1 ч.5 ст. 361 КАС України визначає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що словосполучення "ще не виконане", яке вжите у вказаній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше, ніж це обумовлено процесуальним законодавством.

Водночас у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним, у контексті приписів п.1 ч.5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18 та у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року, оскільки рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення постанови, про перегляд якої просив заявник.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.