Справа № 200/3710/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

30 квітня 2021 р. Справа №200/3710/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 200/3710/20-а за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2021 року до суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №200/3710/20-а.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 07.12.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення, проте на момент подання заяви рішення суду не виконано.

У зв`язку із зазначеним, позивач, посилаючись на приписи статей 382 Кодексу адміністративного судочинства України, просить: 1) зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подати до Донецького окружного адміністративного суду в десятиденний термін звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №200/3710/20-а; 2) за наслідками розгляду такого звіту вирішити питання про накладення на керівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

20 квітня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до провадження вказаної заяви, витребувано з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пояснення та докази в їх обґрунтування, що свідчать про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року.

Вивчивши доводи ОСОБА_1 , що викладені у заяві та пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 вказаної статті).

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» № 45067 від 08.07.2014 р.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування коштів за договором банківського вкладу №45067 від 09 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Український фінансовий світ» у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 200/3710/20-а залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №63808055 з примусового виконання виконавчого листа №200/3710/20-а, виданого 19.11.2020 року Донецьким окружним адміністративним судом про стягнення заборгованості у розмірі 200 000,00 грн. (а.с. 13).

Згідно ст. 129-1 Конституції України - судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Аналіз цих рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У запереченнях на заяву відповідач зазначає, що враховуючи той факт, що станом на 14.08.2019 року ПАТ «КБ «УФС» було ліквідовано, а повноваження Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» є припиненими, як і виплата гарантованих сум відшкодування у Фонду гарантування відсутній законний правовий механізм передбачений нормами спеціального Закону щодо виплати коштів вкладникам банку, ліквідація якого завершена і документи якого передані па зберігання до НБУ.

Суд критично ставиться до таких пояснень відповідача, оскільки в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року було визначено, що кошти ОСОБА_1 у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» є його власністю, право на яке гарантоване державою України відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно положень ст. 8 Конституції України та ст. 9 КАС України є пріоритетними над нормами вітчизняного законодавства, в тому числі тими, які встановлюють певні обмеження щодо отримання відповідної компенсації втраченого майна. Тобто, посилаючись в своїй відповіді на відсутність правового механізму, передбаченого нормами спеціального Закону щодо виплати коштів вкладникам банку, ліквідація якого завершена Фонд гарантування вкладів фактично ухиляється від виконання рішення суду, яке в силу ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим для виконання.

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне. За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Так, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не виконано рішення суду від 15 липня 2020 року, що є порушенням статті 129-1 Конституції України.

Як вже зазначалось судом, за приписами частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.

У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.

При цьому суд зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Оскільки до теперішнього часу судове рішення не виконано, а визначені вище судом обставини свідчать, що відповідач ухиляється від виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року, суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати до суду звіт про його повне виконання у місячний строк з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Вимоги заявника про вирішення питання про накладення штрафу є передчасними та не підлягають задоволенню.

При розгляді заяві судом враховані висновки Першого апеляційного адміністративного суду, що викладені у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 200/14335/19-а, від 24 листопада 2020 року №200/14377/19-а, від 02 березня 2021 року №200/12004/19-а.

На підставі викладеного, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення- задовольнити частково.

Застосувати судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/3710/20-а шляхом зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у справі № 200/3710/20-а у місячний строк з дня набрання цією ухвалою законної сили.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Лазарєв