Справа № 140/1939/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1939/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відділу реєстрації місця проживання Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради від 20 січня 2021 року про відмову у реєстрації місця проживання та зобов`язання прийняти рішення про реєстрацію місця його проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що спірним рішенням йому відмовлено у реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Квартира належить на праві власності його малолітньому синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю якого позивач хоч і не перебуває у шлюбі, однак проживає однією сім`єю. Позивач був зареєстрований з 15 липня 1997 року по 08 лютого 2021 року за іншою адресою у квартирі, яка є власністю третіх осіб, з якими він не пов`язаний сімейними/родинними відносинами.

Як вказав позивач, 20 січня 2021 року він звернувся до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; одночасно подав заяву про зняття з реєстрації місця попереднього проживання. Однак в реєстрації місця проживання та в знятті з реєстрації за адресою проживання відповідач відмовив, зазначивши про неподання заявником необхідних документів або інформації, що підтверджують право особи на проживання в житлі.

Із прийнятим рішенням позивач не погоджується та вказав, що як батько малолітнього власника квартири АДРЕСА_1 має право на користування означеним майном. Будівництво квартири здійснювалося на підставі укладених із Приватним акціонерним товариством «Луцьксантехмонтаж №536» договорів про будівництво житла, при цьому рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради позивачу дозволено укласти договір про будівництво квартири від імені малолітнього сина ОСОБА_2 . Позивач зауважив, що після здачі квартири в експлуатацію він за власний кошт здійснив ремонт у квартирі, безпосередньо сплачує комунальні послуги та послуги з утримання будинку.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він із заявою про реєстрацію місця проживання подав відповідачу усі необхідні для вчинення реєстраційної дії документи, у тому числі інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №240038585 від 11 січня 2021 року як доказ на підтвердження права власності на квартиру малолітнього ОСОБА_2 , свідоцтво про народження сина як документ, що підтверджує родинні відносини першого ступеня споріднення з власником житла, то відповідач протиправно відмовив йому в реєстрації місця проживання на підставі підпункту 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (далі Правила №207). З огляду на відсутність у ОСОБА_2 обсягу цивільної дієздатності останній не може надати позивачу згоду на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі. Поряд з тим позивач вважає, що у цьому випадку йому не потрібна згода на реєстрацію місця проживання в належній малолітньому синові квартирі, оскільки позивач є законним представником малолітнього та має повноваження на управління майном сина до досягнення ним повної цивільної дієздатності та право користування майном дитини.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.42-50). В обґрунтування цієї позиції вказав, що подані ОСОБА_1 документи в день їх надходження до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради були розглянуті, перевірені у встановленому чинним законодавством порядку на відповідність вимогам статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі Закон №1382-IV), пункту 18 Правил №207.

Перевіркою документів встановлено, що право власності на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить малолітньому ОСОБА_2 . Також працівником органу реєстрації відповідно до пункту 19 Правил №207 для перевірки інформації щодо належності права власності на квартиру та перебування житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використано відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №241131392 від 20 січня 2021 року підтверджується право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру; заявник ОСОБА_1 не має документів, що підтверджують його право на проживання в житлі (документів про його право власності). Отже, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 в житлі, яке йому не належить, з врахуванням вимог підпункту 4 пункту 18 Правил №207 можлива за згоди власника житла. Оскільки власником житла за вказаною вище адресою є малолітня дитина, то працівником органу реєстрації враховано вимоги частини сьомої статті 177 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними; спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Однак жодного документа або інформації, які б підтверджували згоду матері малолітнього ОСОБА_2 на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою належного дитині житла заявником до органу реєстрації не було подано.

Відповідач вважає, що спосіб, у який прийнято рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , відповідає вимогам пунктам 11 та 23 Правил №207, а саме: рішення прийняте в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг шляхом зазначення у заявах про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови; заяви про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання із зазначеною підставою відмови повернуто особі.

На думку відповідача, намагання позивача обґрунтувати в позовній заяві своє право на проживання в житлі як члена сім`ї малолітнього власника житла з посиланням на статтю 383 Цивільного кодексу України та статтю 150 Житлового кодексу не може бути взяте до уваги, оскільки за відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади місце проживання малолітнього ОСОБА_2 зареєстроване окремо - за місцем проживання його матері ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

Крім того, відповідач зазначив, що після отримання відмови в реєстрації місця проживання за заявою від 20 січня 2021 року позивач неодноразово звертався за роз`ясненням до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради та йому повідомлено, що реєстрація його місця проживання за адресою житла, що належить малолітньому сину, можлива у разі надання письмової згоди матері дитини на реєстрацію місця проживання.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.69-71). Позивач наголосив, що квартиру АДРЕСА_1 для малолітнього ОСОБА_1 придбав саме він та у цій квартирі він проживає з середини травня 2019 року. Положення стаття 383 Цивільного кодексу України, як і статті 150 Житлового кодексу Української РСР, не ставлять в залежність виникнення в особи, яка є членом сім`ї власника об`єкта нерухомого майна, права на проживання у ньому від реєстрації місця проживання у цьому житлі власника. Реєстрація його місця проживання у цій квартирі не впливає на правомочності малолітнього ОСОБА_2 як власника майна і така дія не є правочином, а тому не вимагає спеціального дозволу. Правила №207 не передбачають наявність згоди другого з батьків для реєстрації місця проживання в майні малолітньої дитини.

В запереченні на відповідь на відзив (а.с.77-80) відповідач підтримав доводи відзиву та зазначив, що до переліку необхідних документів для реєстрації місця проживання включено документ, що підтверджує право на проживання в житлі. Отже, не факт проживання в житлі, а саме документ, який підтверджує право на проживання в житлі, є підставою для реєстрації місця проживання. Крім того, вимогами законодавства не передбачено, що придбання особою житла на ім`я малолітнього власника надає цій особі право на проживання в такому житлі. Також нормами чинного законодавства не передбачено необхідність врахування працівником органу реєстрації при прийнятті рішення щодо реєстрації місця проживання особи в житлі, за чий кошт придбане таке житло.

Учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог статті 167 КАС України.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

20 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26-27). Одночасно ним було подано заяву про зняття з реєстрації місця попереднього проживання за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.29-30). До заяви позивач додав: документ, до якого вносяться відомості про місце проживання (паспорт); квитанцію про сплату адміністративного збору; військовий квиток; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №240038585 від 11 січня 2021 року, згідно з якою право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про народження (повторне) малолітнього ОСОБА_2 (а.с.22-25, 28).

20 січня 2021 року Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання. Підставою відмови зазначено: Особа не подала необхідних документів або інформації, що підтверджує право особи на проживання у житлі, а саме відсутні правовстановлюючі документи та згода матері дитини.

Крім того, 20 січня 2021 року Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради відмовлено ОСОБА_1 у знятті з реєстрації місця проживання з підстав не подання необхідних документів або інформації для одночасної реєстрації місця проживання за одночасно поданою заявою.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у реєстрації місця проживання, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд враховує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантована свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон №1382-IV відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

У статті 3 Закону №1382-IV визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до пункту 1 розділу І, пункту 2 розділу ІІ Положення про Департамент державної реєстрації Луцької міської ради, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 28 березня 2018 року №39/3, Департамент державної реєстрації Луцької міської ради є виконавчим органом Луцької міської ради, основним завданням якого є, зокрема, здійснення реєстрації місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб. У межах своєї компетенції Департамент здійснює реєстрацію місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб та передачу інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, до Державного реєстру виборців, реєстру військовозобов`язаних осіб, до державного органу статистики (підпункт 1.3 пункту 1 розділу ІІІ Положення про Департамент).

Наведене свідчить про те, що відповідач є повноважним органом з питань реєстрації місця проживання осіб на території міста Луцька.

Відповідно до статті 10 Закону №1382-IV правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначені Правилами №207.

Згідно зі статтею 6 Закону №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Цією статтею та пунктом 18 Правил №207 обумовлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг)такі документи: письмову заяву встановленого зразка (за формою згідно з додатком 6 до Правил №207); документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); заяву про зняття з реєстрації місця проживання за формою згідно з додатком 11 до Правил №207 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання); у разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами); у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил №207 документами, що підтверджують право на проживання в житлі, є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Також у пункті 19 Правил №207 встановлено, що працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві. Працівник органу реєстрації також з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності чи належності власнику/співвласникам, що надали згоду особі для реєстрації місця проживання, відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Офіційний вісник України, 2016 р., № 2, ст. 108; 2018 р., № 52, ст. 1827).

Підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання визначені статтею 9-1 Закону №1382-IV, пунктом 11 Правил №207. Так орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Перевіряючи доводи сторін щодо правомірності підстав для відмови ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , суд зазначає про таке.

Фактичною підставою для відмови відповідачем у здійсненні реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 у вищевказаній квартирі є ненадання правовстановлюючого документу (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи).

Поданий разом із заявою про реєстрацію місця проживання документ - інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11 січня 2021 року №240038585 (а.с.23), вказує на те, що зазначена квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . У розумінні підпункту 4 пункту 18 Правил №207 означений документ не підтверджує право на проживання в житлі позивача ОСОБА_1 , який не є його власником. При цьому та обставина, що позивач ніс витрати на придбання та ремонт квартири, сама по собі не впливає на його право проживання у цій квартирі, оскільки з власної волі позивач зареєстрував право власності на ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суд погоджується із позивачем, що положення статті 383 Цивільного кодексу України надають право власнику житлового будинку, квартири використовувати помешкання не лише для власного проживання, а й проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Також відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Позивач є батьком ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.21). При цьому останній є малолітнім та він у належній йому на праві приватної власності квартирі не зареєстрований та не проживає, що підтверджується довідкою від 15 лютого 2021 року 313/7 (а.с.25). Малолітній ОСОБА_2 , як встановлено відповідачем, зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за іншою адресою (квартира

АДРЕСА_5 , що можливість проживання у нерухомому майні членів сім`ї власника не перебуває у залежності від того, що сам власник у ньому не проживає.

Водночас у випадку, коли особа, яка подала заяву про реєстрацію місця проживання, не має документа, який підтверджує право його проживання у житлі у розумінні підпункту 4 пункту 18 Правил №207 (як у даному випадку), означена норма передбачає можливість реєстрації місця проживання за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї.

Такі положення передбачені законодавцем саме у контексті складових правомочності права власності: надання особою, яка є власником житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи стосується права користування майном.

Закон №1382-IV, як і Правила №207, описують ситуацію щодо реєстрації місця проживання дитини з батьками, чи з одним із батьків, однак безпосередньо не містять положень, у який спосіб має бути надана згода на реєстрацію місця проживання особі, коли власником нерухомого майна є неповнолітня дитина.

Суд виходить з того, що згідно зі статтею 4 Закону №1382-IV законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України.

Тому суд вважає, що у цьому випадку слід керуватися положеннями частини сьомої статті 177 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Суд вважає безпідставними покликання позивача на створення діями (рішенням) відповідача перешкод в реалізації конституційних прав (права на житло, виборчого права) через відмову у реєстрації місця проживання. З цього приводу суд наголошує, що частиною другою статті 2 №1382-IV встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Воднораз позивач не позбавлений можливості повторно звернутися із відповідними документами (ті, які подавалися із заявою від 20 січня 2021 року йому повернуті відповідачем) для реєстрації свого місця проживання за наявності згоди матері малолітньої дитини ОСОБА_2 власника квартири. На думку суду, спірне рішення відповідача відповідає положенням статті 9-1 Закону №1382-IV та пунктам 11, 18, 23 Правил №207 та узгоджується за змістом з частиною сьомою статті 177 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі аналізу норм законодавства, наведеного вище, та обставин у справі, суд дійшов переконання, що за відсутності документа, який у розумінні підпункту 4 пункту 18 Правил №207 підтверджує право позивача на проживання у нерухомому майні, реєстрація місця проживання ОСОБА_1 у квартирі, належній на праві приватної власності малолітньому ОСОБА_2 , можлива за наявності згоди іншого законного представника дитини (матері) - ОСОБА_3 . Письмова згода матері дитини у цьому контексті є доказом реалізації повноважень малолітнього власника майна, що має вирішуватися обома батьками спільно. На думку суду, згода матері дитини і буде означати згоду власника житла, яка вимагається пунктом 18 Правил №207.

Відсутність означених документів (або документа, який підтверджує право позивача на проживання у нерухомому майні, або письмової згоди власника майна у цьому випадку згоди матері малолітньої дитини на заяві про реєстрацію місця проживання), не дає підстав для реєстрації місця проживання позивача за вказаною ним у заяві адресою. Отже, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача прийняте у межах повноважень, наданих йому законодавством, на підставі та у спосіб, що визначені статтею 9-1 Закону №1382-IV, пунктами 11, 23 Правил №207, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 8) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк