Справа № 260/3518/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3518/20 пров. № А/857/4630/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Хустської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року (головуючий суддя: Плеханова З.Б., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту рішення 08.02.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 , 26.10.2020 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення № 36 Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 21 березня 2019, оформлене протоколом від 21 березня 2019 № 2, яким скасовано рішення № 35 від 26 лютого 2019 про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника війни.

Обґрунтовує позов тим, що таке підлягає скасуванню, оскільки приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не встановлено обставин, які передбачені п. 8-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 № 413, за яких можна було позбавити його статусу учасника війни.

Також, вказує, що під час засідання комісії, позивача не було повідомлено про дату і час засідання Комісії, не надано можливості, надати пояснення, залучити свідків, надати інші беззаперечні докази (в разі необхідності). Позивачу не надано допомоги у розшуку додаткових документів, рішення комісії прийнято не повноважним складом, передбаченим п. 4 Типового положення, оскільки до її складу не включені (та відповідно не брали участі у прийнятті рішення) фахівці органів праці, органів Пенсійного фонду, органів Міністерства оборони. Міністерства внутрішніх справ, Міністерства фінансів, Служби безпеки, медико-соціальних експертних комісій, управлінь сільського господарства та продовольства, архівних установ, представники рад ветеранів війни та праці.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року позов задоволено.

Із цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, відповідач посилається на те, що жодних витягів з наказів чи інших підтверджуючих документів про участь в антитерористичній операції ОВС позивач не надав, а тому Рішення № 36 Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є правомірним.

Крім цього, просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Позивач, 19.04.2021 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить відмовити повністю в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно архівної довідки Архівного відділу Хустської районної державної адміністрації від 21.02.2019 № 184, ОСОБА_1 , згідно наказу № 38-К по філії «Хустське лісове агропромислове господарство» був прийнятий на роботу майстром Данилівського лісництва з 28.05.2015 з випробувальним терміном на один місяць. ОСОБА_1 з 12 червня 2015 року був відряджений в м. Краматорськ для будівництва фортифікаційних споруд з 14 червня по 26 червня 2015 року, а згідно Наказу від 22 липня 2015 року на підставі Наказу «Про відрядження» від 12 червня 2015 року, йому було оплачено за добу 243 грн 60 копійок за 19 робочих днів.

ОСОБА_1 , 25 лютого 2019 звернувся до комісії розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із заявою про встановлення статусу учасника війни.

Рішенням № 35 комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 лютого 2019 року, позивачу встановлено статус учасника війни згідно ст. 9 п. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі архівної довідки № 184 від 21.02.2019 виданої архівним відділом Хустської РДА.

ОСОБА_1 , 27 лютого 2019 року отримав посвідчення про статус учасника війни серія НОМЕР_1 .

Головою Закарпатської обласної державної адміністрації видано Розпорядження № 160 від 19.03.2020 «Про рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни», в якому зазначено наступне:

1. визнати таким, що суперечить п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 739 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам», рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради від 26 лютого 2019 № 35 про встановлення гр. ОСОБА_1 статусу учасника війни.

2. рекомендувати Хустському міському голові ОСОБА_2 :

2.1. Привести у відповідність із вимогами чинного законодавства України Положення про міську комісію по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого розпорядженням Хустського міського голови 13.11.2001 № 265.

2.2. Вжити заходів щодо перегляду рішення міської комісії від 26 лютого 2019 року № 35 по розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щодо встановлення статусу учасника війни гр. ОСОБА_1 на відповідність пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 739.

Комісією для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» винесено рішення № 36 від 21 березня 2019 року, яким відмінено рішення № 35 від 26 лютого 2019 року та відмовлено ОСОБА_1 у встановлені статусу учасника війни через відсутність документів передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 739 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту оскаржуваного рішення від № 36 від 21 березня 2019 року вбачається, що, відповідачем не встановлено обставин, які передбачені п. 8-1 Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 № 413, за яких можна було позбавити позивача статусу учасника війни.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону № 3551-XII, визначено перелік осіб, які належать до учасників війни.

Так, згідно п. 13 ст. 9 Закону № 3551-XII, учасниками війни вважаються, зокрема, працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.

Порядок надання статусу учасника війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції, у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 № 413, затверджено «Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» (надалі Порядок № 413, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Цей Порядок визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб (п. 1 Порядок № 413).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом розгляду цієї справи є правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень, Рішення № 36 Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 21 березня 2019, оформлене протоколом від 21 березня 2019 № 2 (а. с. 131), яким скасовано рішення № 35 від 26 лютого 2019 про встановлення ОСОБА_1 статусу учасника війни.

Тобто, судом апеляційної інстанції в межах розгляду спірних правовідносин, не розглядається питання правомірність набуття позивачем статусу учасника війни, згідно Рішення № 35 комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 26.02.2019 (а. с. 116).

Так, згідно п. 8-1 Порядку № 413, Комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій у разі:

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях;

виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про особу;

подання особою заяви про позбавлення її статусу учасника бойових дій.

Рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій приймають ті комісії, які його надавали, або їх правонаступники.

Підставою для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, є:

копія обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що надійшов від органів прокуратури, органів або установ виконання покарань, а також від інших осіб, установ або органів у випадках, передбачених законом, на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення;

документи державних органів, військових частин (органів, підрозділів) або підприємств, установ та організацій, матеріали службових перевірок та інші документи, що встановлюють факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про неї, надіслані ними на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення;

заява особи про позбавлення її статусу учасника бойових дій із зазначенням причини, надіслана нею на розгляд комісії або міжвідомчої комісії.

Комісія або міжвідомча комісія в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій.

Рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Проаналізувавши вищенаведену норму, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що перелік підстав для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для позбавлення статусу учасника бойових дій позивача, було розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 160 від 19.03.2020 «Про рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни» (а. с. 117-118), у п. 1 якого, визнано таким, що суперечить п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 739 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам», рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради від 26 лютого 2019 № 35 про встановлення гр. ОСОБА_1 статусу учасника війни.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, вказане Розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 160 від 19.03.2020, в розумінні п. 8-1 Порядку № 413, не є тим документом, на підставі якого позивача можна було б позбавити статусу учасника війни. Оскільки, у ньому не встановлено даних, які свідчать про факт подання ОСОБА_1 недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні її проведення або подання неправдивих даних про нього.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні копія обвинувального вироку суду, який набрав законної сили щодо позивача про вчинення ним умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що надійшов від органів прокуратури, органів або установ виконання покарань, а також від інших осіб, установ або органів у випадках, передбачених законом та відсутня заява ОСОБА_1 про позбавлення його статусу учасника бойових дій із зазначенням причини, які надійшли на розгляд комісії для прийняття відповідного рішення.

За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що у комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не було правових підстав, виключний перелік, яких передбачений п. 8-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 № 413, для позбавлення позивача статусу учасника війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню, а Рішення № 36 Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 21 березня 2019, оформлене протоколом від 21 березня 2019 № 2, підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Хустської міської ради не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Хустської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі № 260/3518/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 30.04.2021.