Справа № 160/12325/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12325/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року (суддя Кучма К.С., м. Дніпро, повний текст рішення складено 18.12.2020 року) у адміністративній справі №160/12325/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, суд, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до суд з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури (далі по тексту відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність прокуратури щодо ненарахування та невиплати їй вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 22373,33 грн.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, що складає 22373,33 грн.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру 1040,62 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 22373,33 грн.; зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомог при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, що складає 22373,33 грн.; стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 22280,71 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась Дніпропетровська обласна прокуратура та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим. Апелянт зазначав, що Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним по відношенню до інших нормативно-правових актів; Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який набрав чинності з 25.09.2019 року ст.40 КЗпП України доповнено ч.5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, 2, 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус», отже Законом України №1697 «Про прокуратуру» регулюється статус прокурорів, цей Закон є спеціальним та є пріоритетним перед нормами КЗпП України. Апелянт зазначав, що відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» у разі звільнення працівника на підставі п.9 ч.1 ст.51 цього Закону виплати вихідної допомоги не передбачено, так як ст.44 КЗпП України не передбачено можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення з працівником трудового договору на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Апелянт вважав помилковим висновок суду першої інстанції про те, що внесені зміни до КЗпП України стосуються обмежень щодо застосування положень ч.2 ст.40, статей 42, 42-1, частин 1, 2, 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, а обмеження щодо застосування ст.44 КЗпП України не передбачають. Апелянт зазначав, що позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від позовної вимоги щодо виплати вихідної допомоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частко з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що Законами України «Про прокуратуру» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не врегульовано питання виплати грошової компенсації вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а також відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з органів прокуратури, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством, а тому вважав за можливе визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 22373,33 грн. Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розмір 1040,62 грн. суд виходив з принципу співмірності.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Дніпропетровської області з 04.07.2007 року по 31.08.2020 року. Наказом прокуратури Дніпропетровської області від 19.08.2020 року №1007к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.08.2020 року. Підстава: рішення кадрової комісії №7.

Згідно довідки прокуратури Дніпропетровської області від 04.09.2020 року №1200/вих.20 вихідна допомога ОСОБА_1 не виплачувалась.

Законом України «Про прокуратуру» визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Розділом VІІ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19.09.2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ст.40 доповнено ч.5 такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1, 2, 3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

З системного аналізу вищевказаного Закону вбачається, що питання щодо звільнення працівників органів прокуратури з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору до закінчення строку у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників); застосування ст.42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці); ст.42-1 (переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на робот); частин 1, 2, 3 ст.ю49-2 (порядок вивільнення працівників); ст.74 (щорічні відпустки); ч.3 ст.121 (гарантії і компенсації при службових відрядженнях) регулюються Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.5 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Окремим розділом ІХ Закону України «Про прокуратуру» регулюються питання соціального та матеріально-побутового забезпечення прокурора та їх інших працівників органів прокуратури.

Зокрема, ст.81 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже, Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. У той час, як ст.44 КЗпП України врегульовано порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника.

Вихідною допомогою є державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами, яка виплачується працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_1 є право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області від 04.09.2020 року №18-1201вих20 розмір середньої місячної заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ОСОБА_1 становить 22373,33 грн.

Отже, підлягає виплаті вихідна допомога у розмірі 22373,33 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру 1040,62 грн., суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З системного аналізу вище вказаних положень статей 116, 117 КЗпП України вбачається, що роботодавець зобов`язаний при звільненні працівника виплатити йому неоспорювану ним суму; в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто законодавець пов`язує виплату середнього заробітку за весь час затримки з наявністю вини роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, Законом України «Про прокуратуру» не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора з підстав п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Саме з цих підстав відповідач при звільненні ОСОБА_1 не виплатив їй вихідну допомогу при звільненні, тобто вихідна допомога була оспорюваною сумою при звільненні ОСОБА_1 01.09.2020 року. Тільки з набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано протиправною невиплату вихідної допомоги, ця сума перестає бути оспорюваною.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 було здійснено виплати у зв`язку з її звільненням 01.09.2020 року, а 30.09.2020 року за допомогою послуг поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася з даними позовними вимогами.

З урахування вище викладеного, у зв`язку з відсутністю вини Дніпропетровської обласної прокуратури щодо несвоєчасної виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 та наявності спору щодо виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 за час її звільнення, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню.

При вирішенні спору суд апеляційної інстанції керується судовою практикою, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.02.2021 року у справі № 420/4115/20.

Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку та в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року у справі №160/12325/20 скасувати у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку та в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова