Справа № 620/1356/21
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 року Чернігів Справа № 620/1356/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лобана Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), що полягає у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, починаючи з 01.03.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно розміри посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII Про державний бюджет України на 2018 рік на 01.01.2018 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2019 по 01.04.2019 включно розміри посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23.11.2018 № 2629-VIII Про державний бюджет України на 2019 рік на 01.01.2019 та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- встановити судовий контроль та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач допустив заниження оплати праці (винагороди за проходження служби), внаслідок використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи і встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено про відсутність правових підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 наказом командувача Національної гвардії України від 01.03.2019 № 30 о/с звільнений з військової служби 01 квітня 2019 року відповідно до підпункту б пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Згідно із витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України № 74 від 01.04.2019 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення і припинено контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України. Також, цим наказом передбачені виплата одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та премія за період з 01 березня по 01 квітня 2019 року в розмірі 95 відсотків посадового окладу.

14.12.2020 позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про перерахунок та виплату складових грошового забезпечення позивача (посадового окладу, окладу за військовим званням) виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України Про державний бюджет України на відповідний рік станом на 01.01.2018 та на 01.01.2019, починаючи з 01.03.2018.

Листом № 77/12-19 від 06.01.2021 ВЧ НОМЕР_1 позивача повідомлено, що відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Вважаючи бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , що полягає у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, протиправною та такою, що обмежує конституційні права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією законами України.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 68 Конституції України також що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43); кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ч.4 ст.43).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення згаданих вище осіб входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У силу правила ч. 3 цієї ж самої статті закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Визначенню розмірів грошового забезпечення військовослужбовців були присвячені, зокрема, приписи постанови КМУ від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі за текстом постанова КМУ №704), згідно з п.4 якої у первісній редакції було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постанова КМУ № 704 набрала чинності з 01.03.2018.

Вже на момент набрання чинності постановою КМУ № 704, п. 4 цього акту права був викладений у редакції згідно з п. 6 постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 (далі за текстом постанова КМУ № 103), а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Пункт 6 постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку із набуттям законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18.

Тобто лише з 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 постанови КМУ № 704 у первісній редакції, котра запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою мінімальний розмір заробітної плати.

Проте, згідно з п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Суд враховує правовові висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі № 240/4946/18.

Так, 01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Останні у часі правові висновки постанови Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а також указують на неможливість використання при обчисленні розміру окладу за посадою і окладу за військовим званням та похідних від цих величин суміжних складових грошового забезпечення військовослужбовця мінімального розміру заробітної плати.

Тому, суд вважає, що під час розв`язання колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ та п. 4 постанови КМУ № 704 у редакції до внесення змін постановою КМУ № 103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Крім того, суд зазначає, що лише з 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 постанови КМУ № 704 у первісній редакції, котра запроваджувала у якості однієї із величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою мінімальний розмір заробітної плати.

При цьому, в матеріалах справи відсутності будь-які докази на підтвердження обставин отримання діючими військовослужбовцями виплат з окладу за посадою та з окладу за військовим званням і похідних від цих величин платежів саме з розрахунку мінімальної заробітної плати, у тому числі щодо перерахунку пенсій за цими показниками.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п. 4 постанови КМУ № 704 у редакції до внесення змін постановою КМУ № 103, то суд не знаходить правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Крім того, доводи позивача щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням мінімальної заробітної плати, також обґрунтовані посиланням на текст приміток до Додатків 1 та 14 до постанови КМУ № 704.

Суд зазначає, що вказані Додатки 1 та 14 до постанови КМУ № 704 закріплені у вигляді таблиць, в яких зазначені відповідні тарифні коефіцієнти та містяться відповідні примітки пояснюючого характеру.

Згідно Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 6 вересня 2005 р. № 870, в п.п. 2 п. 20 визначено, що до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта (далі - документ), який передбачається затвердити постановою, встановлюються, зокрема, такі вимоги стосовно структури проекту документа: в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.

Отже, "примітка" ототожнюється поняттю "зноска", а тому примітки вказані в Додатках 1 та 14 до постанови КМУ № 704, не містять норм права, мають пояснювальний характер та суперечать пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII, який натомість такі норми права містить.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на наведене, суд зазначає, що відсутність порушеного суб`єктивного права у сфері оплати праці є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові в повному обсязі.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, рішення від 21.01.1999 у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011 у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010 у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2021 року.

Суддя Д.В. Лобан