Справа № 200/1125/21-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2021 р. Справа№200/1125/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 )

до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце реєстрації: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,, -

УСТАНОВИВ:

01 лютого 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області про:

- визнання протиправними дії Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 у визнання права виходу на пенсію з 01.08.2008 на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відновлення ОСОБА_1 строк звернення до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області та підстави виходу на пенсію за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», нарахування ОСОБА_1 розмір пенсії виходячи з діючого законодавства України станом на 01.08.2008;

- встановлення до пенсії ОСОБА_1 надбавку у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний рік роботи після 01.08.2008 до дня офіційного призначення пенсії з 05.08.2010 року як особі, що відмовилася від одержання пенсії, починаючи з 01.08.2008 (дата набуття права на пенсію за ст. 14 Закону України « Про пенсійне забезпечення»);

- зобов`язання Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області визнати право ОСОБА_1 виходу на пенсію з 01.08.2008 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- відновлення ОСОБА_1 строк звернення до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області на підставі виходу на пенсію за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за наявністю 25 років трудового стажу на підземних роботах по видобутку вугілля за Списком робіт і професій № 1;

- нарахування ОСОБА_1 пенсію виходячи з діючого пенсійного законодавства України станом на 01.08.2008 з індексацією згідно пенсійному законодавству України та встановити до неї надбавку у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після 01.08.2008 до дня офіційного призначення пенсії з 05.08.2010 як особі, що відмовилася від одержання пенсії починаючи з 01.08.2008 (дати набуття право на пенсію за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що є пенсіонером за віком, на пільгових умовах, проте при призначенні йому пенсії йому було не враховано до стажу період проходження служби в армії, у зв`язку з чим вважає, що набув право на вихід на пенсію на два роки раніше. Рішенням суду в 2020 році позивачу вказаний період служби зараховано до його пільгового стажу, з цього моменту зазначає, що дізнався про факт порушеного права.

Зазначає, що одержання пенсії з більш пізнього строку дає йому право на надбавку, відповідно до п. «д» ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» або відшкодування збитків відповідачем у розмірі не отриманої пенсії за два роки.

В відповідними вимогами позивач звернувся до управління відповідача с заявою, проте отримав відмову.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду були надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Зазначив, що позивач вперше звернувся до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 25.08.2010 року, до цього часу жодних заяв про призначення пенсії до управління не надходило, а отже і відсутні підстави для призначення пенсії позивачу з більш раннього періоду.

Зазначає, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 27.07.2010 року передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років. Якщо особа виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього строку, то така особа мала право на підвищення розміру пенсії. Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», вказаний закон теж має вказівку на те, що підвищення пенсії передбачено виключно для осіб, які мають стаж роботи, передбачений ст. 12 цього Закону, тобто в даному випадку - чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Проте, позивач вийшов на пенсії за віком на пільгових умовах в 50 років, та на час звернення із заявою про призначення пенсії не досяг 60 - річного віку та не працював після досягнення віку виходу на пенсію, з огляду на це не набув право на надбавку за вихід на пенсію в більш пізньому віці.

Просить відмовити у задоволення позовних вимог.

У відповідь на відзив позивач зазначає, що дізнався про порушене право на вихід на пенсію лише після рішення суду у 2020 році, та до нього підлягає застосуванню ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Просить задовольнити позовні вимоги.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , є громадянином України та пенсіонером за віком, на підставі посвідчення серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2010 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року по справі № 200/13194/19- задоволено частково позов ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 03.11.1978 по 28.11.1981, період роботи на державному підприємстві «Шахта імені Максима Горького» підземним стволовим ІІІ розряду з повним робочим днем в шахті з 01.10.2010 по 31.12.2010, з 01.06.2014 по 30.11.2014.

Зобов`язано Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 03.11.1978 по 28.11.1981, період роботи на державному підприємстві «Шахта імені Максима Горького» підземним стволовим ІІІ розряду з повним робочим днем в шахті з 01.10.2010 по 31.12.2010, з 01.06.2014 по 30.11.2014.

Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

10 грудня 2020 року позивач звернувся до управління відповідача з заявою про перерахування пенсії, у якої просив визнати його право виходу на пенсію з 07.08.2008 року на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відновити строк звернення, підставу виходу на пенсію за ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та нарахувати її виходячи з діючого пенсійного законодавства станом на 07.08.2008.Встановити до пенсії надбавку у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після 07.08.2008 року до дня офіційного призначення пенсії з 05.08.2010 як особі, що відмовилась від одержання пенсії, починаючи з 07.08.2008.

У відповідь управління відповідача надало позивачу лист від 28.12.2020 року № 544-519/П-03/8-0576/20, у якому зазначено, що його звернення від 10.12.2020 розглянуто управлінням відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Також позивача повідомлено, що призначення пенсії йому здійснено з 05.08.2010 року. Вказано, що ст. 29 Закону № 1058 передбачено підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення. Так особі, яка набула право на пенсію за віком згідно до цього закону, але після досягнення пенсійного віку виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього, передбаченого ст. 26 цього Закону віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу після досягнення пенсійного віку. Звернуто увагу позивача, що йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність призначення пенсії позивачу з 2010 року .

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах обґрунтовується посиланням на Закон України "Про пенсійне забезпечення", норми якого з урахуванням відомостей про місце та час його роботи зі шкідливими та важкими умовами за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, дають право на призначення такої пенсії. Працівникам, зайнятим повний робочий на роботах, передбачених Списком N 1, що чинні на час їх роботи за наявності необхідної кількості пільгового та загального стажу пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку. При цьому необхідною умовою для зарахування стажу до пільгового є наявність атестація робочого місця після 22.08.92.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною 1 статті 44 та частиною 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У свою чергу, за приписами пункту 1.6 і абзаців 1-4 пункту 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документів про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (п.4.2 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку № 22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку № 22-1).

Позивач звернувся до управління відповідача з заявою про перерахування пенсії від 10 грудня 2020 року у довільної форми.

У відповідь на вказану заяву управління відповідача у листі від 28.12.2020 року № 544-519/П-03/8-0576/20, повідомило позивача, що його звернення розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», тобто, жодного рішення про перерахунок пенсії або відмови в перерахунку в рамках вказаної постанови управлінням відповідача не було прийнято.

Так, в рамках вказаної справи, відповідно до наданих суду документів, має місце не відмова відповідача у визнання права виходу на пенсію з 01.08.2008 на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не прийняття рішення за зверненням позивача за його заявою про перерахунок пенсії.

Суд зауважує, що позивачем не подано до управління відповідача заяви про перерахунок пенсії відповідно до додатку 1, але управління відповідача из змісту зазначеної заяви очевидно могли оцінити намір заявника про перерахунок пенсії, відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій) и тому суд вважає що для повного захисту прав позивача в рамках вказаної справи необхідно вийти за межі позовних вимог, відповідно до ст. 9 КАС України та зобов`язати управління відповідача повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 10 грудня 2020 року, та прийняти вмотивоване рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 748/696/17.

Щодо позовних вимог по нарахуванню ОСОБА_1 розміру пенсії виходячи з діючого законодавства України станом на 01.08.2008, встановлення до пенсії ОСОБА_1 надбавку у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний рік роботи після 01.08.2008 до дня офіційного призначення пенсії з 05.08.2010 року як особі, що відмовилася від одержання пенсії, починаючи з 01.08.2008 (дата набуття права на пенсію за ст. 14 Закону України « Про пенсійне забезпечення») та зобов`язання Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області визнати право ОСОБА_1 виходу на пенсію з 01.08.2008 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Таким чином суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача нарахувати надбавку до пенсії.

Крім того, судом встановлено, що само рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу відсутнє і, відповідно, відсутні підстави вважати, що права позивача були порушені.

Лист відповідача від 28.12.2020 року носить інформаційний характер та не створює жодних наслідків, не є рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Проте суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які заяви позивача про призначення йому пенсії в 2008 році. Позивач зазначає, що дізнався, що має право на дострокове право на вихід на пенсію тільки після отримання ним рішення суду у 2020 році, яким зобов`язано Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , зокрема, період проходження військової служби з 03.11.1978 по 28.11.1981.

Не заперечується сторонами по справі, що вказане зарахування відбулось, рішення суду виконано, тобто позивачу перераховано пенсію за його пільговим стажем, що є належним способом захисту порушеного права позивача.

Щодо позовної вимоги встановлення до пенсії ОСОБА_1 надбавки у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний рік роботи після 01.08.2008 до дня офіційного призначення пенсії з 05.08.2010 року як особі, що відмовилася від одержання пенсії, починаючи з 01.08.2008, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №336/4385/17 (К/9901/2275/18) колегія суддів дійшла висновку, що для підвищення пенсії на підставі частиною першою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацу 1 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що пенсія позивачу призначена у відповідності до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено інший віком ценз, ніж той, що визначений у статті 26 цього Закону, а саме 60 років.

З огляду на зазначене, суд вважає позовні вимог в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розподіл судових витрат не здійснюється через звільнення позивача від їх сплати в силу положень Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 173, 175, 179-181, 183, 192-194, 199, 205, 224, 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце реєстрації: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не винесення вмотивованого рішення за заявою ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 10 грудня 2020 року.

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 10 грудня 2020 року та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 05 травня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова