Справа № 420/2768/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2768/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства "Трансшип-Тракс" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2021 року №229497,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов дочірнього підприємства "Трансшип-Тракс" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2021 року №229497.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 24.11.2020 року на 452 км + 811м автодороги М-05 Київ-Одеса посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля (вантажний сідловий тягач) марки DAF р/н НОМЕР_1 з напівпричепом н/пр - контейнеровозом марки DENNISON р/н НОМЕР_2 , належного на правах власності ОСОБА_1 . Належність вказаного автомобіля та напівпричепа ОСОБА_1 підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

За результатами габаритно-вагового контролю посадовою особою Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.11.2020 року за № 253078, якими було визначено перевищення встановлених норм перевезення вантажу без відповідного дозволу. Акт 24.11.2020 року № 253078 був складений відносно правопорушника ОСОБА_2 , який визначений власником автомобіля (вантажний сідловий тягач) марки DAF р/н НОМЕР_1 з напівпричепом н/пр - контейнеровозом марки DENNISON р/н НОМЕР_5 . Одночасно було складено розрахунок б/н, яким ОСОБА_2 була нарахована плата за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користуванні за 617 км пройденого маршруту у розмірі 792,56 евро.

Позивач зазначає, що 22.01.2021 року Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 229497 згідно якої правопорушником за Актом від 24.11.2020 року № 253078 вже було визначено ДП «Трансшип-Тракс» у допущенні порушення абзацу 16 частини 1 статті 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» від 05:04.2001 року та стягнуто штраф у розмірі 34 000 гривень.

У позові вказано, що під час здійснення габаритно-вагового контролю 24.11.2020 року, водієм посадовій особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було надано товарно-транспортну накладну № 4172 від 23.11.2020 року, згідно якої перевізником було визначено ДП «Трансшип-Тракс» Проте, згідно Акту проведення перевірки від 24.11.2020 року за № 253078 в якості правопорушника було вказано ОСОБА_2 , а не перевізника вантажу. Відповідно, на думку позивача, при складанні акту щодо перевищення габаритно-вагових параметрів від 24.11.2020 року, акту проведення перевірки габаритно-вагового контролю від 24.11.2020 року, розрахунку плати за проїзд від 24.11.2020 року було допущено суттєві порушення вимог законодавства щодо порядку їх складання. Порушення такого порядку, як стверджує позивач, свідчить про відсутність належно зафіксованого факту правопорушення та неможливість застосування вказаних актів в якості доказу при розгляді справи про накладення штрафу. Таким чином, вказано у позові, постанова № 229497 від 22.01.2021 року заснована на доказах, які не фіксують факту скоєння правопорушення з боку ДП «Трансшип-Тракс».

ДП «Трансшип-Тракс» вважає, що при проведенні габаритно-вагового контролю також було порушено вимоги законодавства щодо підстав та порядку проведення габаритно-вагового контролю. З посиланням на положення ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.п.12, 13, 14, 16 Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567, позивач вказує, що як вбачається з акту проведення перевірки №253078 від 24.11.2020 року при проведенні рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю приймали участь В.Гринчук та О.Талашов як державний інспектор В.Д.К. Згідно вказаного акту участі при проведенні рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю не приймали відповідна посадова особа Укравтодору, власник (балансоутримувач) пункту габаритно-вагового контролю, посадова особа підрозділу Національної поліції, що, як стверджує позивач, є порушенням порядку проведення державного контролю, визначеного Порядком № 1567.

Крім того у позові, з посиланням на п.10 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2013 року № 422, вказано, що зупиняючи водія автомобіля марки DAF р/н НОМЕР_6 , посадовими особами Управління Укртрансбезпеки так і не було надано направлення на проведення рейдової перевірки, що визначає певні строки проведення перевірки та певні місця проведення рейдової перевірки, як то ділянка дороги, автовокзали, місця здійснення габаритно-вагового контролю тощо. У Акті від 24.11.2020 року № 253078 зазначено лише посилання на таке направлення від 20.11.2020 року, яке водієві так пред`явлено і не було.

Як зазначено у позові, враховуючи, що при проведенні рейдової перевірки проводився габаритно-ваговий контроль, відповідно, посадові особи, що проводили контроль, повинні були дотриматися вимог Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 «Про затвердження вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування», яким визначено вимоги до облаштування пунктів габаритно-вагового контролю. Враховуючи, що на окремій ділянці дороги здійснювався саме габаритно-ваговий контроль, відповідно посадовими особами повинно було зазначено в акті не ділянка дороги, де проводилася рейдова перевірка, а саме пункт габаритно-вагового контролю, як то передбачено у пункті 14 Порядку 1567. Між тим, з наданих посадовими особами Управління Укртрансбезпеки документів не було визначено найменування пункту габаритно-вагового контролю (автоматичний, стаціонарний або пересувний), не було вказано місце розташування пункту вагового контролю. Як стверджує позивач, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки також не було надано, принаймні, для ознайомлення жодного документу, що пункт габаритно-вагового контролю, розташований на зазначений ділянці дороги має відповідне атестоване вимірювальне та вагове обладнання, свідоцтво спеціальне уповноваженого органу у сфері метрології.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що як вбачається з акту від 24.11.2020 року №253078, за результатами зважування автомобіля було встановлено перевищення на одиничну вісь - 13 тон 780 кг при нормативно допустимому 11 тон. Між тим, згідно товарно-транспортною накладною №4172 від 23.11.2020 року вага вантажу (кукурудзи), завантаженого для перевезення, складала 26 тон 620 кг, а загальна маса транспортного засобу не перевищувала 44 тони. Водієм було зазначено про неточний результат зважування, а також ті обставини, що вантаж є сипучим та може переміщуватися при русі автомобіля, проте, такі доводи не спонукали посадових осіб Управління Укртрансбезпеки провести належне зважування. Позивач вважає, що інформація про вагові парламенти автомобіля, щодо якого здійснювався ваговий контроль, в довідку про результати зважування може вноситися лише на підставі документа автоматично сформованого відповідним ваговим обладнанням (чека або талона зважування, квитанції, тощо). Однак, такого документа не було надано водієві, а відомості внесені в Акті від 24.11.2020 року, на думку позивача, не можуть вважатися однозначним доказом проведення достовірного та незалежного від втручання фізичних осіб зважування. Як вказує позивач, відсутність такого автоматично сформованого ваговим обладнанням документу не дає можливість встановити дотримання посадовими особами Управління Укртрансбезпеки вимог щодо належного облаштування пункту габаритно-вагового контролю та застосування належно повіреного та відповідаючого метрологічним стандартам вагового обладнання, що передбачено вимогами №255.

Також, у позові вказано, що для визначення фактичної маси та навантаження на осіб вказаного транспортного засобу представниками Управління Укртрансбезпеки не застосовувалась відповідна методика, оскільки така не затверджена у встановленому законом порядку. На думку позивача, відсутність методики зважування транспортних засобів, у тому числі, при перевезенні сипучих вантажів, унеможливлює проведення габаритно-вагового контролю у повній відповідності до Порядку № 879.

ДП «Трансшип-Тракс» вважає, що порушення вимог законодавства щодо призначенця та проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, допущені контролюючий органом призводить до відсутності правових наслідків такої перевірки.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву дочірнього підприємства "Трансшип-Тракс" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2021 року №229497 і відкрито провадження по справі.

Вказаною ухвалою судом встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

Копію ухвали суду від 01.03.2021 року отримано відповідачем 02.03.2021 року засобами електронної пошти.

Однак, станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзив на позовну заяву чи заява про продовження строку для його подання з боку Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на адресу суду не надходив.

Згідно ч. 4 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

16.04.2021 року за вх.№19547/21 від представника позивача до суду надійшла заява збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року повернуто без розгляду заяву представника дочірнього підприємства "Трансшип-Тракс" про збільшення розміру позовних вимог, яка надійшла до суду 16.04.2021 року за вх.№19547/21.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, зважаючи на період перебування головуючого судді по справі у відпустці, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.12.2005 року проведено державну реєстрацію дочірнє підприємство "ТРАНСШИП-ТРАКС" () за № 0015761 та позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення.

Судом встановлено, що 24.11.2020 р. на пункті габаритно-вагового контролю на а/д 452 км + 811м автодороги М-05 Київ-Одеса посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було здійснено перевірку транспортного засобу (вантажний сідловий тягач) марки DAF р/н НОМЕР_1 з напівпричепом н/пр - контейнеровозом марки DENNISON р/н НОМЕР_2 , належного на правах власності ОСОБА_1 .

Належність вказаного автомобіля та напівпричепа ОСОБА_1 підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 (а.с.15-18).

Посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки складено акт № 253078 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.11.2020 року (а.с.12), відповідно до якого при перевірці виявлено порушення: ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 22.5 ПДР України, а саме: при нормативному навантаження на одиничну вісь 11,00 тон, фактичне навантаження склало 13,780 тон, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 «Про автомобільний транспорт»: абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 20% при перевезенню вантажу без відповідного дозволу.

Згідно вказаного акту перевірку проведено на підставі направлення №026454 від 20.11.2020 року, під час здійснення перевірки встановлено, що водієм транспортного засобу є ОСОБА_3 , а власником транспортного засобу - ОСОБА_2 .

Даний акт підписано двома посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки, що здійснювали перевірки та водієм транспортного засобу.

При цьому в акті відсутні будь наявна відмітка, що водій з актом не згоден.

Як зазначено позивачем при вказаній перевірці, одночасно було складено розрахунок б/н, яким ОСОБА_2 була нарахована плата за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користуванні за 617 км пройденого маршруту у розмірі 792,56 євро (а.с.13).

Позивач вказує, що при здійсненні габаритно-вагового контролю водієм було надано відповідачу товарно-транспорту накладу №4172 від 23.11.2020 року (а.с.19) згідно якої автомобільним перевізником є ДП "ТРАНСШИП-ТРАКС".

Судом встановлено, що на підставі акту від 24.11.2020 року №253078 Південним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №229497 від 22.01.2021 року (а.с.14), якою за порушення абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з ДП "ТРАНСШИП-ТРАКС" адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті

Згідно з п.8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пункт 21 вказаного Порядку передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт»

Відповідно до ч. 12 ст. 6 ЗУ «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Зі змісту статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» слідує, що вказаний у цій статті перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими визначеними законодавством документами, зокрема, таким документом є протокол перевірки та адаптації тахографа.

Так, спірною постановою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф за порушення абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закон України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567), згідно з пунктами 3, 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється:

- наявність визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 16 Порядку №1567 передбачена можливість під час рейдової перевірки здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.20-22 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У розумінні Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку № 879).

За змістом пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до п. 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно з п.21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 26 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м., за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Однією з підстав для скасування спірної постанови, позивач вказує те, що акт №253078 від 24.11.2021 року складено відносно ОСОБА_2 , а не позивача.

У розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Позивач не заперечує, що він був автомобільним перевізником вантажу, що перевозився при перевірці за наслідками якої складено вищевказаний акт.

Тому з огляду на наведене правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин суд вважає, що відповідач приймаючи на підставі акту від 24.11.2020 року №253078 постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №229497 від 22.01.2021 року (а.с.14), саме щодо ДП "ТРАНСШИП-ТРАКС" як автомобільного перевізника вантажу Південне Міжрегіональне управління Укратрансбезпеки діяло у відповідності до приписів чинного законодавства.

Щодо посилань позивача на те, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки так і не було надано направлення на проведення рейдової перевірки, що визначає певні строки проведення перевірки та певні місця проведення рейдової перевірки, як то ділянка дороги, автовокзали, місця здійснення габаритно-вагового контролю тощо, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 12 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Згідно з пунктом 19 Порядку №1567, рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Таким чином, вищевказаними приписами Порядок №1567 не визначено обов`язку посадових осіб Управління Укртрансбезпеки надавати, зокрема, водієві направлення на проведення рейдової перевірки.

При цьому суд зазначає, що водій транспортного засобу за результатами габаритно-вагового контролю якого прийнято спірне рішення, фактично не заперечував щодо здійснення відповідної перевірки, сприяв у її проведенні, тобто у особи не було сумніву у наявності у посадових осіб відповідача підстав та повноважень для її проведення.

Суд зазначає, що позивач зазначаючи про ненадання направлення на проведення рейдової перевірки не надає доказів, що ДП «Трансшим-Тракс» під здійснення відповідного габаритно-вагового контролю були здійснені спроби отримати його копію у законодавчо визначений спосіб.

З привожу вищевказаних порушень суд також вважає за необхідне наголосити на наступному.

Так, певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, тієї чи іншої процедури вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для визнання протиправними дій чи бездіяльності посадових осіб, що спричинили їх настання лише за тієї умови, що вони вплинуло або могли вплинути на правильність перевірки та її результатів в цілому .

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Застосовуючи принципи ЄСПЛ, суд вказує на те, що визнання протиправними дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Щодо посилань позивача на те, що при проведенні габаритно-вагового контролю також було порушено вимоги законодавства щодо підстав та порядку проведення габаритно-вагового контролю, оскільки участі при проведенні рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю не приймали відповідна посадова особа Укравтодору, власник (балансоутримувач) пункту габаритно-вагового контролю, посадова особа підрозділу Національної поліції, суд зазначає наступне.

Згідно з п.2 розділу ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 пересувний пункт габаритно-вагового контролю влаштовується на автомобільних дорогах загального користування з урахуванням параметрів видимості для певної категорії дороги згідно з вимогами ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина I. Проектування. Частина II. Будівництво» у спеціально обладнаних для проведення габаритно-вагового контролю місцях або на майданчиках для відпочинку, стоянках та майданчиках для короткочасної зупинки автомобілів, обладнаних перехідно-швидкісними смугами.

Відповідно до п.4 розділу ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 роботу пересувного пункту забезпечує персонал з трьох працівників (начальник пункту, оператор та водій).

Згідно з п.16 Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Як вже встановлено судом, акт № 253078 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.11.2020 року підписано двома посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки, що здійснювали перевірки та водієм транспортного засобу.

Таким чином, оскільки перевірку здійснено двома посадовими особами Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у відповідності до п.16 Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567 у відповідача були відсутні підстави для залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Щодо посилань позивача на те, що для визначення фактичної маси та навантаження на осіб вказаного транспортного засобу представниками Управління Укртрансбезпеки не застосовувалась відповідна методика, оскільки така не затверджена у встановленому законом порядку, суд зазначає наступне.

Вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у пункті 19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671.

Суд зазначає, що, дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Проте, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу. Крім того, позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування п.19 Порядку №879 Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

У свою чергу, суд зазначає, що відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, та обов`язку по внесенню плати за це.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 819/1381/16.

Щодо посилань позивача на те, що вантаж, який перевозився є сипучим та може переміщуватися при русі автомобіля, суд зазначає наступне.

Відповідно п. 12.5. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху.

Транспортний засіб на вагу заїжджає повільно-зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до зміщення вантажу.

Дане узгоджується з висновками Верховного Суду по справам № 820/1420/17 та 803/1540/16.

Крім того, згідно чинного законодавства жодним вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху (пункти 2.3а, 2.36; 12.1; 12.5) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

В той же час, до суду протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи не надано доказів, які б підтверджували, що при зважуванні автомобіля (вантажний сідловий тягач) марки DAF р/н НОМЕР_1 з напівпричепом н/пр - контейнеровозом марки DENNISON р/н НОМЕР_2 , він рухався з нормативно допустимою швидкістю.

Щодо посилань позивача на те, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки не було надано, принаймні, для ознайомлення жодного документу, що пункт габаритно-вагового контролю, розташований на зазначений ділянці дороги має відповідне атестоване вимірювальне та вагове обладнання, свідоцтво спеціальне уповноваженого органу у сфері метрології, суд зазначає наступне.

В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт відсутні будь-які зауваження щодо зважувального обладнання, яке було використано.

В той же час, до суду протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи так і не надано жодного доказу на підтвердження того, що габаритно-ваговий контроль автомобіля (вантажний сідловий тягач) марки DAF р/н НОМЕР_1 з напівпричепом н/пр - контейнеровозом марки DENNISON р/н НОМЕР_2 на пункті зважування 452 км + 811м автодороги М-05 Київ-Одеса здійснювався належним засобом вимірювальної техніки.

Щодо посилань позивача на те, що відомості внесені в акті від 24.11.2020 року, за відсутності чека або талона зважування, квитанції, тощо, не можуть вважатися однозначним доказом проведення достовірного та незалежного від втручання фізичних осіб зважування, а також, що відсутність такого автоматично сформованого ваговим обладнанням документу не дає можливість встановити дотримання посадовими особами Управління Укртрансбезпеки вимог щодо належного облаштування пункту габаритно-вагового контролю та застосування належно повіреного та відповідаючого метрологічним стандартам вагового обладнання, що передбачено вимогами №255, суд зазначає наступне.

Згідно з п.18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Форма довідки затверджена про здійснення габаритно-вагового контролю затверджена спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, у якій передбачено її складання та підписання посадовою особою Укртрансінспекції, що проводила габаритно-ваговий контроль та оператором вагового комплексу.

Також, за змістом п.п.4,5 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207), посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Суд зазначає, що протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи до суду так і не надано довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів, якими було б зафіксовано відповідні порушення.

З приписів Порядку № 879 та Порядку № 1007/1207 слідує, що саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо результатів здійснення габаритно-вагового контролю.

Посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено порушення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів, визначених п. 22.5 Правил дорожнього руху, які перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2% (величина похибки) саме на підставі вказаної довідки.

В той же час, за умов відсутності вищевказаної довідки суд вважає, що відповідач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Крім того у Акті перевірки від 24.11.2020 року відсутні посилання на результати габаритно-вагового контролю, а саме на довідку про здійснення габаритно-вагового контролю.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Однак, наведені відповідачем в акті №253078 аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області протиправно, за відсутності наявності підстав, тобто не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, прийнято постанову від 22.01.2021 року №229497.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про наявність підставі для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (а.с.29).

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, 262 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов дочірнього підприємства "Трансшип-Тракс" до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2021 року №229497- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області №214906 від 28.09.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за рахунок бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства "Трансшип-Тракс" суму сплаченого судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят),00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - дочірнє підприємство "Трансшип-Тракс" (вул.Маразліївська, буд.8, м.Одеса, 65014, );

Відповідач - Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул.Успенська, 4, м.Одеса, 65014);

Суддя С.М. Корой