Справа № 280/3505/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

05 травня 2021 рокуСправа № 280/3505/21
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 )

до - Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заїри Арсенівни (69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 6, офіс 109)

третя особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 5, каб. 109, )

про визнання протиправною та скасування постанови від 17.02.2021р. ВП №64550108,-

ВСТАНОВИВ:
29.04.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заїри Арсенівни (далі відповідач) та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 17.02.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №64550108 з виконання виконавчого листа №0809/1015/2012, виданого 19.06.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» заборгованості за кредитним договором у розмірі 59774,75 грн иа судовий збір у розмірі 597,74 грн.

За правилами п. 4 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися дана справа, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 у цивільній справі №0809/1015/2012 з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» у солідарному порядку стягнуто заборгованість за договором «Автопакет» №17/2008/0790 Фап від 11.04.2008 у сумі 59774,75 грн, а також судовий збір у розмірі 597,74 грн.

08.05.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» укладено договір №GL3N315356, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступило належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у додатку №1 до договору №GL3N315356 , новому кредитору ТОВ «ФК «»ФАКТОРІНГС».

З додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги №GL3N315356 ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» право вимоги до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 за договором «Автопакет» №17/2008/0790 Іап від 11.04.2008.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2020 заяву ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» задоволено. Замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «НАДРА» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя на підставі заочного рішення від 27.03.2012 у цивільній справі №0809/1015/2012 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за договором «Автопакет» №17/2008/0970 Фап від 11.04.2008 його правонаступником ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС».

Ухвала набрала законної сили 02.09.2020.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. здійснюється виконавче провадження № 64550108 з примусового виконання виконавчого листа №0809/1015/2012, виданого 19.06.2012 Заводським районним судом м. Запоріжжя на виконання заочного рішення Заводського районного суда м. Запоріжжя про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором.

Стягувачем в означених виконавчих провадженнях є Товариство з обмежною відповідльністю «ФК «ФАКТОРІНГС».

Не погоджуючись з постановами про відкриття вказаних виконавчих проваджень та діями відповідача, спрямованими на виконання рішення суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Положеннями ст. 287 КАС України особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі виконавчого листа, який виданий судом у зв`язку з виконанням заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, тобто щодо виконання судового рішення у цивільній справі.

З наведеного вбачається, що в цій справі предметом спору є оскарження рішень та дій приватного виконавця, які прийняті (вчинені) ним щодо виконання судового рішення у цивільній справі, на підставі якого видавалися виконавчі листи Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Отже, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були відповідачами у цивільній справі та є боржниками у виконавчих провадженнях (за виконавчими листами у цивільних справах) з примусового виконання рішення у цивільній справі, то справа щодо оскарження позивачем постанови приватного виконавця, прийнятої під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого судом однієї юрисдикції, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 1207/1329/12, у постанові від 10.04.2019 у справі 815/4483/16 та у постанові від 21.04.2019 у справі № 757/53656/17-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.02.2020 по справі №643/5597/19.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки зазначену заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.2, п.1 ч.1 ст.170, 241, 248 та 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
1 Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №280/3505/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) до - Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заїри Арсенівни (69035, м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, буд. 6, офіс 109), третя особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 5, каб. 109, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 17.02.2021 ВП №64550108.

2.Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до районного суду в порядку цивільного судочинства.

3.Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4.Копію ухвали надіслати на адресу позивача разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання.
Ухвала в повному обсязі складена та підписана суддею 05.05.2021.

Суддя Р.В. Сацький