Справа № 160/11013/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/11013/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 р. (суддя Бондар М.В.) в адміністративній справі №160/11013/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до наказу прокуратури Дніпропетровської області від 19.08.2020 року №1004к його було звільнено на підставі підпункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Під час розрахунку позивачу не було здійснено виплату вихідної допомоги при звільненні, передбаченої статтею 44 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України він має право на отримання відшкодування у розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку загального позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Дніпропетровською обласною прокуратурою.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вказує, що наказом прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 № 1004к позивача звільнено з посади начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.08.2020. Цей наказ позивачем оскаржено до суду - справа 160/10505/20, яка перебуває в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Отже, позивачем одночасно подано позови і про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, і про виплату вихідної допомоги при звільненні, що є несумісними вимогами. Позивачу при звільненні виплачено всі належні суми, тому підстав для застосування до Дніпропетровської обласної прокуратури відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 КЗпП України, немає. З дня набрання чинності Законом № 113-IX від 19.09.2019, а саме з 25.09.2019, особливості застосування до прокурорів положень пункту 1 частини 1, частини 2 статті 40, статей 42, 42-1, частин 1-3, статті 49-2, статті 74, частини 3 статті 121 КЗпП України, на які посилається позивач, встановлюється Законом № 1697-VII від 14.10.2014. Тому, на думку скаржника, з 25.09.2019 саме вказаний закон, а не КЗпП, поширюється на правовідносини між ОСОБА_1 та Дніпропетровською обласною прокуратурою. Позивача звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом № 1697-VII від 14.10.2014, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, тому позивач не набув права на її отримання. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 820/1119/16.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги.

Позивач просив залишити оскаржене рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що з липня 2018 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури. Наказом прокуратури Дніпропетровської області №1004к від 19.08.2020, керуючись пунктом 7 частини першої статті 11, пункту 2 частини другої статті 41 Закону України "Про прокуратуру", підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі підпункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 31 серпня 2020 р.

02.09.2020 позивачем здійснено запит до прокуратури Дніпропетровської області, у якому він просив надати: інформацію щодо всіх видів виплат (із зазначенням сум), які виплачені йому при звільненні з органів прокуратури; інформацію про те, чи виплачено йому при звільненні вихідну допомогу, передбачену статтею 44 Кодексу законів про працю України; інформацію про середньомісячну та середньоденну заробітну плату, розраховану у відповідності до статті 27 Закону України Про оплату праці та пунктів 2,5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за два календарних місяці, що передували звільненню позивача із займаної посади. Листом від 09.09.2020 №19-2773 вих.-20 прокуратура Дніпропетровської області надала відповідь, в якій зазначено, що на підставі наказу прокуратури Дніпропетровської області №1004к від 19.08.2020 та довідки відділу роботи з кадрами від 19.08.2020 року позивачу проведено нарахування і виплату грошової компенсації за 111 календарних днів невикористаних відпусток та надано розрахункові листи; виплату вихідної допомоги відповідно до зазначеного закону звільненим прокурорам не передбачено; розрахунки середньої місячної заробітної плати та середньої денної заробітної плати становлять 28794,95 та 1339,30 грн. відповідно.

У зв`язку з невиплатою вихідної допомоги, яка передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України, та не проведення внаслідок цього з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку право позивача на виплату вихідної допомоги при звільненні у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16.

Також, колегія суддів враховує наступний правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 27 січня 2021 р. у справі № 380/1662/20.

Так, чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

В той же час приписами Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII) не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.

Законом Україні "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (№ 113-ІХ) статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом № 113-ІХ внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус"; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус"; частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".

Внесені Законом № 113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Таким чином, Верховний Суд приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Враховуючи наведений висновок, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь позивача вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із доводами скаржника про передчасність задоволення позовної вимоги про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Проте на час звернення позивача до суду з позовом щодо виплати середнього заробітку передбаченого ст.117 КЗпП України, остаточний розрахунок по виплаті належних позивачу сум не відбувся.

Враховуючи те, що з позивачем не проведено остаточного розрахунку, підстави для застосування до відповідача відповідальності, саме за період передбачений ст. 117 КЗпП України, на час розгляду цієї справи в суді відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/451/17.

Щодо доводів скаржника про неможливість виплати позивачу вихідної допомоги з огляду на оскарження ним наказу про звільнення і пред`явлення позову про поновлення на посаді.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на день перегляду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у цій справі, в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформація про набрання законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі № 160/10505/20 відсутня. Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 р. в адміністративній справі №160/11013/20 скасувати в частині стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 01.09.2020 року по день фактичного розрахунку та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 р. в адміністративній справі №160/11013/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 квітня 2021 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук