Справа № 495/9421/19
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/9421/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

01 квітня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі - головуючої судді Шевчук Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання - Чеботарьової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Ковширіна Сергія Олександровича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 18.10.2019 року до суду з позовом до Інспектора УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Ковширіна Сергія Олександровича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтуванні позову вказано, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.10.2019 року серія ЕАК №1610223, складеною Інспектором УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Ковширіним Сергієм Олександровичем, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (чотириста двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Згідно з вищезазначеною постановою, 11.10.2019 року об 10:13:57 годині в с. Коблеве вул. Одеська, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLVO FH НОМЕР_1 зі сторони м. Одеси рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив п.11.5 ПДР - Порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку.

Позивач заперечує факт вчинення ним вищезазначеного правопорушення, посилаючись на те, що на дорозі, якою він рухався є лише одна смуга для руху в одному напрямку та смуга (крайня права) - смуга гальмування, для водіїв, які мають намір повернути на іншу дорогу, і вона необхідна для того аби водій міг своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість тільки на ній.

Згідно п.10.8 ПДР України, якщо в місці з`їзду з дороги є смуга гальмування, водій, який має намір повернути на іншу дорогу, повинен своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість тільки на ній. Якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.

Позивач надав до суду фотографії розмітки автодороги, якою він рухався та зазначив, що він рухався по крайній лівій, єдиній смузі в його напрямку, а крайня права і є смугою розгону, що видно на доданих до позову фотографій, а отже, як зазначає позивач ОСОБА_1 жодних порушень ПДР України ним не вчинено, окрім того оскаржувану постанову, як він зазначає було винесено з порушенням закріпленої у чинному законодавстві процедури, зокрема постанову винесено без належних доказів на підтвердження його вини у скоєнні адміністративного правопорушення, без оголошення посадової особи, яка її виносила, не були вирішенні клопотання, не були заслухані особи, які беруть участь у справі та не були досліджені відповідні докази. Враховуючи вищезазначене, позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.10.2019 року серія ЕАК №1610223, складену Інспектором УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Ковширіним Сергієм Олександровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, провадження у справі закрити. Стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак адвокат Єфименко Н.В., яка діє в його інтересах надала до суду письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , які були відібрані та зафіксовані 04.03.2021 року, а також розрахунок витрат на правовому допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом даної справи.

В судове засідання відповідач - Інспектор УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенант поліції Ковширін Сергій Олександрович не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання представник відповідача - Управління патрульної поліції в Миколаївській області не з`явився, однак надав на адресу суду відзив та диск з відеозаписом, згідно якого просив розглядати справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, оскільки як він зазначає, на доданому до відзиву відеозапису зафіксовано, як транспортний засіб позивача впродовж тривалого часу рухається у займаній ним крайній лівій смузі для руху транспортних засобів при вільній правій. Також сторона відповідача зазначає, що для збільшення пропускної здатності доріг та забезпечення безпеки дорожнього руху Правилами дорожнього руху передбачена вимога, яка зобов`язує водіїв триматися правого краю проїзної частини. На смуги руху, розташовані лівіше, дозволяється виїжджати тільки у випадку, коли смуги, розташовані ближче до правого краю, зайняті або не дозволяють водієві розташувати свій транспортний засіб у межах крайньої правої смуги, або у випадку повороту ліворуч, а також розвороту з крайньої лівої смуги. В даному випадку, позивач керуючи вантажним автомобілем мав змогу прийняти крайнє праве положення відповідно до вимог дорожнього знаку 5.16 (напрямки руху по смугах) ПДР України та дорожньої розмітки 1.16 (дозволені на перехресті напрямки руху по смугах). Окрім того, представник відповідача зазначає, що оскаржувана постанова була винесена згідно вимог чинного законодавства, є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного висновку.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.10.2019 року серія ЕАК №1610223, складеною Інспектором УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенантом поліції Ковширіним Сергієм Олександровичем, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (чотириста двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Згідно з вищезазначеною постановою, 11.10.2019 року об 10:13:57 годині в с. Коблеве вул. Одеська, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLVO FH НОМЕР_1 зі сторони м. Одеси рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив п.11.5 ПДР - Порушення виїзду на крайню ліву смугу при наявності двох і більше смуг для руху в одному напрямку.

Позивач заперечує факт вчинення ним вищезазначеного правопорушення, посилаючись на те, що на дорозі, якою він рухався є лише одна смуга для руху в одному напрямку та смуга (крайня права) - смуга гальмування, для водіїв, які мають намір повернути на іншу дорогу, і вона необхідна для того аби водій міг своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість тільки на ній.

Згідно п.10.8 ПДР України, якщо в місці з`їзду з дороги є смуга гальмування, водій, який має намір повернути на іншу дорогу, повинен своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість тільки на ній. Якщо в місці в`їзду на дорогу є смуга розгону, водій має рухатися по ній і вливатися в транспортний потік, даючи дорогу транспортним засобам, що рухаються по цій дорозі.

Позивач надав до суду фотографії розмітки автодороги, якою він рухався та зазначив, що він рухався по крайній лівій,єдиній смузі в його напрямку, а крайня права і є смугою розгону, що видно на доданих до позову фотографій, а отже, як зазначає позивач ОСОБА_1 жодних порушень ПДР України ним не вчинено.

Диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 11.5. ПДР, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Тобто, даний пункт ПДР дозволяє виїзд на ліву смугу, а не забороняє рух по ній. Крім того, в даному пункті сказано лише про розташування транспортних засобів, і жодного посилання щодо заборони руху по крайній лівій смузі. Таким чином, в пункті 11.5 ПДР відсутня пряма заборона на вчинення будь-яких дій.

На доданому до матеріалів справі представником відповідача відеозаписі зафіксований лише факт зупинки автомобіля позивача та процес складання постанови про адміністративне правопорушення, тому даний відеозапис не є належним та допустимим доказом вчинення відповідачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

З пояснень свідка ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи вбачається, що 11.10.2019 року об 10:00 годині свідок разом з позивачем на своїх робочих грузових транспортних засобах рухалися по трасі М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (в напрямку Миколавської області). Згідно товарно-транспортної накладної вони разом направлялись до с. Прибузьке, Миколаївської області. Як зазначає свідок, п.11.5 ПДР вони з позивачем не порушували, оскільки дорога, якою вони рухалися має одну смугу в одному напрямку, по якій вони і рухалися. Також є крайня права смуга для розгону і гальмування, для водіїв, які мають намір повернути на іншу дорогу, і вона необхідна для того аби водій міг своєчасно перестроїтися на цю смугу і знижувати швидкість не заважаючи іншим учасникам дорожнього руху. Свідок разом з позивачем рухалися прямо, та вищезазначене пояснили патрульному,однак останній не став їх слухати та склав оскаржувану постанову.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову ні коду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» від 24.06.1988 р. №6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

На переконання суду, при винесенні оскаржуваної постанови достовірно не встановлено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови вона не містить додатків до себе (у тому числі не було здійснено фото, відеофіксацію вчинення правопорушення, не зазначено про наявність свідків та їх допит).

Підставою для накладення інспектором поліції штрафу може бути фото- та відеофіксація, а також показання свідків, саме лише візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожиього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавлявшись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах, в чому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції Українипрезумпції невинності.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обгрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03від 21.07.2011року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх неузгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the United Kingdom), п. 161, Series А заява №25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними, та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для тою. щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Отже, відсутність належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення у матеріалах судової справи дає підстави суду дійтивисновку про незаконність прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

В даному випадку, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки з наданих відеозаписів представником відповідача не вбачається факт порушення правил дорожнього руху, окрім того, п. 11.5. ПДР дозволяє виїзд на ліву смугу, а не забороняє рух по ній. В пункті 11.5 ПДР взагалі відсутня пряма заборона на вчинення будь-яких дій. Отже, в діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, на підставі постанови, неправомірність якої встановлена, не може вважатись достатнім та належним доказом вчинення ним правопорушення.

Вказане вище свідчить про те, що працівник поліції розглянув справу та притягнув позивача ОСОБА_1 до відповідальності за відсутністю доказів вчинення позивачем правопорушення, за відсутності доказів вини позивача, упереджено, оскільки не взяв до уваги пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно Квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 16.10.2019 року та Додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 16.10.2019 року позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на отримання правової допомоги у сумі 3000,00 грн.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Миколаївської області на користь позивача підлягають витрати на отримання правої допомоги у сумі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Ковширіна Сергія Олександровича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.10.2019 року серія ЕАК №1610223, складену Інспектором УПП в Миколаївській області 2 батальйону 1 роти лейтенантом поліції Ковширіним Сергієм Олександровичем, якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Миколаївській області (54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на отримання правової допомоги у сумі 3000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: