Справа № 160/15544/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15544/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного підприємства «Дюна-С» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року (суддя Маковська О.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 19.02.2021 року) у справі №160/15544/20 за позовом Приватного підприємства «Дюна-С» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

18.11.2020 року за допомогою засобів кур`єрської доставки ПП «Дюна-С» (далі позивач), звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 року № форми «В4», № форми «В4», винесених Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року позовна заява ПП «Дюна-С» залишена без розгляду з підстави порушення строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ПП «Дюна-С» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказував, що спеціальним законом, який регулює строки оскаржування рішення контролюючого органу, є Податковий кодекс України, саме норма, якою визначені строки - ст. 102 ПК України, якою регламентовано порядок оскарження рішень контролюючих органів. Апелянт вказував, що він на час звернення до суду користувався сталою судовою правовою позицією, яка була викладена Вищим адміністративним судом України, з моменту набрання чинності ПК України спрямував судову практику вирішення питання тривалості строку звернення до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень, систематизувавши свої висновки в листі від 10 лютого 2011 року № 203/11/13-11, таким чином, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, цей строк продовжується на час досудового врегулювання спору - процедури адміністративного оскарження відповідного рішення до контролюючого органу, та правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 2540/2576/18. Питання визначення строку звернення до суду з оскарженням податкових повідомлень-рішень було вирішеним, на час подання позову такий строк складав 1095 днів. Апелянт вказував, що 26 листопада 2020 року, після звернення позивача до адміністративного суду, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду виніс постанову по справі 500/2486/19, яка оприлюднена на сайті судової влади 10.12.2020 року, сформував інший правовий висновок у розвиток і уточнення зазначеного підходу при оскарженні податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань, визначив скорочені строки звернення до суду. Проте, відбулась зміна підходів щодо питання тривалості строку звернення до суду в податкових спорах, постанова Верховного Суду у справі 500/2486/19 погіршує становище позивача, звужує його права, проте, таке погіршення у питанні застосування строків, відбулось вже після подання позову. Подаючи позовну заяву, позивач правомірно розраховував на застосування судом строків звернення до суду, дійсних на час подання позовної заяви. На час звернення до суду, станом до 18.11.2020 року, дійсно існувала інша судова практика щодо строків звернення, позивач вважав, що своєчасно звернувся до суду, та не зазначив про застосування адміністративного оскарження, оскільки за результатами розгляду його скарги, направленої до ДФС України не було винесено рішення, та процедура не є завершеною. Апелянт вказує, що другий абзац ч. 4 ст. 122 КАС України вказує на недопустимість звуження строків звернення до суду у разі неотримання (невручення) рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду скарги на дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, залишаючи адміністративний позов без розгляду, виходив з того, що частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Суд першої інстанції вказував, що норми КАС України передбачають можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків, такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною 2 статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною 4 статті 122 КАС України. Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України, з її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження. Суд першої інстанції посилався на висновки викладені Верховним Судом в постанові від 26.11.2020 року у справі №500/2486/19, згідно яких, норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України, та водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини 4 статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору. Суд першої інстанції вказував, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Матеріалами справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку даних задекларованих ПП «Дюна-С» у податковій звітності з податку на додану вартість за липень 2017 року. За результатами камеральної перевірки складено акт № 12677/04-36-12-03/33159702, яким зафіксовано порушення ПП «Дюна-С» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме, не включено до складу податкових зобов`язань липня 2017 року суму ПДВ за податковими накладними, виписаними на адресу покупців у розмірі 16458,83 грн., 23202,75 грн., в результаті чого неправомірно відображено від`ємне значення у сумі 7506 грн. та відображено податкові зобов`язання в податковій звітності за липень 2017 року у сумі ПДВ 32156 грн.

Встановлено, що на підставі акту камеральної перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено 27.10.2017 року податкові повідомлення-рішення: № , яким зменшено ПП «Дюна-С» розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2017 року у сумі 7506 грн.; № , яким нараховано ПП «Дюна-С» суму податку на додану вартість у розмірі 40195,00 грн., з яких за основним платежем 32156,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 8039,00 грн.

Податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 року № , № отримано ПП «Дюна-С» 21.11.2017 року, що підтверджується копією конверту та листом ПАТ «Укрпошта» від 01.03.2018 року № 39-Д-02-8546/646.

Встановлено, що не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 27.10.2017 року № , № , ПП «Дюна-С» звернулось зі скаргою до ДФС України від 30.11.2017 року, яка рішенням від 05.02.2018 року № 4005/6/99-99-11-01-01-25 залишена без розгляду.

ПП «Дюна-С» 02.03.2018 року було повторно подано скаргу оформлену листом від 27.02.2018 року № 2702-8 на податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 року № , № . ПП «Дюна-С» та Головне управління ДПС у Дніпропетровський області не надають докази розгляду ДФС України повторної скарги. Відповідно до опису вкладення та поштового повідомлення про вручення відправлення, ДФС України отримано повторну скаргу, оформлену листом від 27.02.2018 року № 2702-8- 03.05.2018 року.

Встановлено, що позовну заяву щодо оскарження ПП «Дюна-С» податкових повідомлень-рішень від 27.10.2017 року № , № , подано до суду 18.11.2020 року за допомогою засобів кур`єрської доставки.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року позовну заяву ПП «Дюна-С» залишено без руху, запропоновано усунути недоліки позову шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин його пропуску або доказів звернення до суду в межах строків встановлених законом.

На виконання ухвали, 16.12.2020 року ПП «Дюна-С» надано до суду заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ПП «Дюна-С».

16.02.2021 року ПП «Дюна-С» подало до суду клопотання про поновлення строків звернення, вказувало, що строк звернення з позовом складає 1095 днів, звернуло увагу, що відповідь на скаргу так і не отримало.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року позовна заява ПП «Дюна-С» залишена без розгляду з підстави порушення строку звернення до суду.

Згідно з частинами 1 -3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відповідно до п. 56.1, п. 56.18, п. 56.19 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. У разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанов від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19, згідно якої, що положення Податкового кодексу України поширюються на відносини щодо обрахунку строку звернення до суду з позовами про оскарження рішення контролюючого органу. При оскарженні рішення податкового органу слід застосовувати строки подання позову визначені у п. 56.18, п. 56.19 ст. 56 ПК України, тобто один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження, у разі застосування процедури адміністративного оскарження. Верховний Суд вказував, що пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження. Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України).

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ПП «Дюна-С» звертаючись до суду з позовом 18.11.2020 року, мало справедливі очікування на незмінність судової практики та використання судами єдиного підходу щодо визначення строку звернення до суду, тобто 1095 днів.

Варто вказати, що постанова Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19, якою визначено правове обґрунтування та змінено підхід до обрахунку строку подання позову при оскарженні податкових повідомлень-рішень податкового органу, ухвалено 26.11.2020 року, оприлюднено для загалу 10.12.2020 року. На час подання ПП «Дюна-С» позову, існувала правова позиція щодо строку звернення до суду, встановлена постановами Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 2540/2576/18 та від 11.10.2019 року у справі № 640/20468/18, згідно якої, строк подання позову до суду про оскарження рішень контролюючих органів, які стосуються нарахування грошових зобов`язань, становив 1095 днів і обчислювався з дня отримання платником податків рішень, що оскаржується.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дійсно, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду, справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Каменівська проти України»). Проте, при зміні правового регулювання визначення строку звернення до суду, особу не слід обмежувати у її праві звернення до суду. Тим більше, коли підхід до визначення строку звернення до суду з позовом змінився під час дії строку, який має значення для позивача та під час оспорюваного періоду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19, Верховний Суд вказав на застосування свого рішення. Верховний Суд вказував, що у справі, що розглядається, Верховний Суд у складі судової палати формулює висновок у розвиток і уточнення зазначеного підходу при оскарженні податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань. Проте зміна підходів до правозастосування в таких правовідносинах не була непередбачуваною. Задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Тобто не можливо до позовів, поданих суб`єктами до 26.11.2020 року, застосовувати правові висновки постанови Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі № 500/2486/19.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не поновлення строку звернення до суду, слід звернути увагу на механізм забезпечення реалізації гарантованого Конституцією України права особи на доступ до правосуддя, слід зважати на дотриманням засад оптимальності і пропорційності. Зміна судової практики, що відбулася після подання позову, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час подання позову.

В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказував, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість законодавчі норми запроваджують оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції не досліджено коли ПП «Дюна-С» отримано відповідь на свою повторну скаргу, отриману ДФС України 03.05.2018 року.

Так при вирішенні спору, слід зважати, що на час подання позивачем позову, існувала правова визначність та було встановлено строк звернення до суду як 1095 днів. Зміна правового регулювання під час розгляду справи не повинна впливати на права та можливості позивача та ставити його у позицію звужування права та справедливих очікувань на дотримання судом розумного туманна правових норм та рішень Верховного Суду.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що відбулась зміна сталої судової практики в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, цей факт може бути поважною причиною при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду.

При вирішені спору, суд апеляційної інстанції також керується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.02.2021 року у справі № 420/1927/20.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Дюна-С» - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі №160/15544/20 скасувати.

Справу № 160/15544/20 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова