Справа № 160/14779/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/14779/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідач: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 р. (суддя Дєєв М.В.) в справі № 160/14779/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020 р., про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язання зарахувати до стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», періоди роботи на посадах: секретаря судового засідання з 01.12.1992 р. по 14.02.1994 р. - 1 рік 02 місяці 13 днів, секретаря судового засідання з 04.08.1994 р. по 28.10.1994 р. - 03 місяці 24 дні, інспектора канцелярії прокуратури області з 22.03.1995 р. по 28.09.1995 р. - 06 місяців 06 днів, спеціаліста першої категорії прокуратури Дніпропетровської області з 01.06.1996 р. по 04.08.1997 р. - 1 рік 02 місяці 03 дні, старшого інспектора прокуратури області з 04.08.1997 р. по 12.01.1998 р. - 1 рік 03 місці 08 днів, спеціаліста першої категорії, начальника секретаріату, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з 13.01.1998 р. по 26.02.2001 р. - 3 роки 01 місяць 13 днів; призначити та виплачувати пенсію за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від місячної суми (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020 р., про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи на посадах: секретаря судового засідання з 01.12.1992 р. по 14.02.1994 р.; секретаря судового засідання з 04.08.1994 р. по 28.10.1994 р; інспектора канцелярії прокуратури області з 22.03.1995 р. по 28.09.1995 р.; спеціаліста першої категорії прокуратури Дніпропетровської області з 01.06.1996 р. по 04.08.1997 р.; старшого інспектора прокуратури області з 04.08.1997 р. по 13.01.1998 р.; спеціаліста першої категорії, начальника секретаріату, завідувач підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з 13.01.1998 р. по 26.02.2001 р. до стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію позивачу за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р., ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, адже рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання перерахунку пенсії, тому питання відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними та повинні вирішуватися після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок пенсії. Оскільки спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до суду не існувало, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії, тому відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені, оскільки судовому захисту підлягають порушені права, а не ті, що можливо будуть порушені у майбутньому. З цього питання апелянта посилається на позицію Верховного Суду, викладену у зразковій справі № 560/2120/20.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.07.2020 р. позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

З 01.12.1992 р. до 14.02.1994 р. позивач працювала на посаді секретаря судового засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (наказ №25 від 30 листопада 1992 року), з 04.08.1994 р. до 28.10.1994 р. на посаді секретаря судового засідання Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (наказ №19 від 04 серпня 1994 року), з 22.03.1995 р. до 28.09.1995 р. на посаді інспектора канцелярії прокуратури Дніпропетровської області (наказ прокурора Дніпропетровської області №172 від 22.03.1995р.), 28.09.1995 р. призначена на посаду виконуючої обов`язки завідуючої канцелярії прокуратури області на період відпустки по догляду за дитиною штатного працівника (наказ прокурора області №844 від 28.09.1995 р.), 13.05.1996 р. посада завідуючої канцелярії перейменована на спеціаліста (наказ Генерального прокурора України №83 від 13.05.1996 р.), 18.06.1996 р. позивача прийнято на посаду спеціаліста 1 категорії прокуратури області та присвоєно 13 ранг державного службовця (наказ прокурора Дніпропетровської області №441 від 18.06.1996 р.), 01.08.1997 р. призначено на посаду старшого інспектора прокуратури Дніпропетровської області (наказ прокурора області №664 від 01.08.1997 року), 15.01.1998 р. позивача призначено на посаду спеціаліста 1 категорії прокуратури Дніпропетровської області (наказ прокурора Дніпропетровської області №53 від 15.01.1998 року), 26.08.1998 р. призначено на посаду начальника секретаріату прокуратури Дніпропетровської області (наказ Генерального прокурора України №104ш від 26.08.1998 р.), з 03.04.2000 р. у зв`язку із скороченням (наказ Генерального прокурора України №49ш від 27.03.2000 р.) з посади начальника секретаріату позивач призначена на посаду завідувача підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області (наказ прокурора області №287 від 03.04.2000 р.), з 23.02.2001 р. позивач призначена на посаду помічника прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (наказ прокурора Дніпропетровської області № 88 від 23.02.2001 р.).

З 26 лютого 2001 року по теперішній час позивач працює на прокурорських посадах.

У 2001 році позивач закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

Рішенням управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення пенсій, яке оформлене листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020 р., позивачу відмовлено у призначенні пенсії та зазначено, що згідно з наданими документами загальний стаж роботи позивача становить 33 роки 3 місяці 2 дні, стаж який зараховується до вислуги років складає 19 років 4 місяці 21 день, (в тому числі стаж роботи на посаді прокурора складає 19 років 4 місяці 21 день) за період з 26.02.2001 р. по 17.07.2020 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні періоди роботи позивача на посадах державного службовця належить зарахувати до стажу за вислугу років на підставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ та Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року, у зв`язку з чим рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оформлене листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020 р., про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням тієї обставини, що прийняття відповідачем оскарженого рішення не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд першої інстанції зобов`язав відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, спірні періоди роботи позивача на посадах державного службовця, призначити та виплачувати пенсію за вислугу років, згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

Відповідачем оскаржене рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду про зобов`язання ГУ ПФУ призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р., обґрунтованим.

Судом встановлено, що 17.07.2020 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ.

Листом № 0400-0305-8/69163 від 18.08.2020 р. ГУ ПФУ повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років через відсутність необхідної вислуги років (24 роки 6 місяців), така вислуга років складає 19 років 4 місяці 21 день.

При цьому відповідачем не зараховано до стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», періоди роботи позивача на посадах: секретаря судового засідання з 01.12.1992 р. по 14.02.1994 р. - 1 рік 02 місяці 13 днів, секретаря судового засідання з 04.08.1994 р. по 28.10.1994 р. - 03 місяці 24 дні, інспектора канцелярії прокуратури області з 22.03.1995 р. по 28.09.1995 р. - 06 місяців 06 днів, спеціаліста першої категорії прокуратури Дніпропетровської області з 01.06.1996 р. по 04.08.1997 р. - 1 рік 02 місяці 03 дні, старшого інспектора прокуратури області з 04.08.1997 р. по 12.01.1998 р. - 1 рік 03 місці 08 днів, спеціаліста першої категорії, начальника секретаріату, завідувача підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з 13.01.1998 р. по 26.02.2001 р. - 3 роки 01 місяць 13 днів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час виникнення спірних правовідносин питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року; 56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

Частиною шостою статті 86 Закону №1697-VII встановлено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи на посадах: секретаря судового засідання з 01.12.1992 р. по 14.02.1994 р.; секретаря судового засідання з 04.08.1994 р. по 28.10.1994 р; інспектора канцелярії прокуратури області з 22.03.1995 р. по 28.09.1995 р.; спеціаліста першої категорії прокуратури Дніпропетровської області з 01.06.1996 р. по 04.08.1997 р.; старшого інспектора прокуратури області з 04.08.1997 р. по 13.01.1998 р.; спеціаліста першої категорії, начальника секретаріату, завідувач підрозділу з обліку і доставки документів прокуратури області з 13.01.1998 р. по 26.02.2001 р. до стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ, відповідачем не оскаржене в апеляційному порядку, тому судом не переглядається.

Враховуючи, що відповідач погодився з висновками суду першої інстанції про необхідність зарахування спірних періодів до стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VІІ, а підставою для відмови у призначенні пенсії відповідачем зазначено виключно відсутність необхідної вислуги років, згода відповідача з рішенням суду в частині зарахування до вислуги років спірних періодів дає підстави для висновку, що позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону №1697-VІІ.

Оскільки інших підстав для відмови у призначенні пенсії відповідачем в рішенні про відмову у призначенні позивачу пенсії не зазначено, а рішення про відмову у призначенні пенсії визнано протиправним, та рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржене, суд доходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону №1697-VІІ у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимального розміру, починаючи з 17.07.2020 р.

При цьому суд зазначає, що відсотковий розмір пенсії від заробітної плати визначено судом першої інстанції відповідно до вимог статті 86 Закону №1697-VІІ.

Доводи апелянта стосовно того, що рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання перерахунку пенсії, тому питання відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними та повинні вирішуватися після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок, суд визнає необґрунтованими, як й доводи апелянта стосовно того, що оскільки спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до суду не існувало, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії, тому відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені, оскільки судовому захисту підлягають порушені права, а не ті, що можливо будуть порушені у майбутньому.

Усі зазначені доводи відповідача стосуються права на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, тому не можуть прийняті судом у спростування висновків суду першої інстанції про доведеність права позивача саме на призначення, а не на перерахунок, пенсії.

Відповідно, посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені в рішенні у зразковій справі № 560/2120/20, є неприйнятними, оскільки в цій справі Верховним Судом вирішувалось питання права на перерахунок призначених пенсій прокурорським працівникам, а не питання призначення пенсії, як в цій справі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 р. в справі № 160/14779/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 р. в справі № 160/14779/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05.05.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05.05.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко