Справа № 826/16734/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІКО" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІКО" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2021,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІКО" звернулось з позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення від 27.09.2018 № 100000/2018/000065/1 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІКО" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що надані позивачем документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а відповідачем всупереч вимогам законодавства не враховано наданих до митного оформлення документів, якими чітко підтверджено митну вартість товару за ціною договору. Відтак, на переконання апелянта, суд при винесенні оскаржуваного рішення не дослідив матеріали справи та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "ВЕСТІКО" (Покупець) та Компанією Casa Fuentes S.A.C.I.F.I. Буенос Арйрес Аргентина (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №В-12/18 від 24.01.2018, відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує продукцію чай, мате, посуд та чайні аксесуари в кількості згідно супровідних документів.

З метою митного оформлення товару, що є предметом контракту позивач подав до митного органу наступні документи: митну декларацію UA100110/2018/328338, зовнішньоекономічний контракт №В-12/18 від 24.01.2018, інвойс продавця №0051-00003708 від 03.08.2018 та переклад, платіжні доручення №11, 14, 15, транспортні (перевізні) документи - договір на транспортно-експедиційне обслуговування №030918 від 03.09.2018, додаток №1 до нього, рахунок-проформа №100918 від 10.09.2018 до нього, інвойс № від 05.09.2018 за фахові послуги, інвойс № від 04.09.2018 за навантажувально-розвантажувальні роботи, трекінг (результати відстеження) №965722216 від 25.09.2018, договір про транспортно-експедиторське обслуговування №ТЕО-1002/17 від 10.02.2017, довідка про транспортні витрати б/н від 21.09.2018, договір про транспортно-експедиторське обслуговування №ТЕО-0305/17 від 31.05.2017, довідка про транспортні витрати б/н від 21.09.2018, митні декларації країни відправлення №180886ЕС001000633Z від 26.07.2018, №180886ЕС01000632 від 26.07.2018 документи про вартість товарів експертний висновок Торгово-промислової палати №КТП-1443 від 25.09.2018, прайс-лист від 03.08.2018.

27 вересня 2018 року відповідач повідомив, що документи подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а саме: не надано контракт на поставку товару, надані відомості щодо витрат на транспортування не підтвердженні належним чином, не піддаються обчисленню та перевірці.

У зв`язку з неподанням позивачем всього переліку додаткових документів, митний орган відмовив у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 27.09.2018 №100000/2018/000065/1 та заповнено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100110/2018/00412 від 27.09.2018.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно проведено розрахунок митної вартості, оскільки не включено до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар витрат на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України та не надано доказів включення витрат на транспортування до загальної вартості товару. Водночас, надані декларантом до митного оформлення документи не спростували розбіжностей, а тому у митного органу були підстави для визначення митної вартості із застосуванням резервного методу, у зв`язку з неможливістю послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України, відсутність хоча б однієї складової митної вартості, що є обов`язковою при її обчисленні унеможливлює застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Пунктом 10 ст. 58 МК України, визначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Так, підставою для коригування митної вартості та прийняття митним органом спірного рішення стало те, що документи надані декларантом не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та не надано документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: не надано контракт на поставку оцінюваного товару від 24.01.2018 №В-12/18, реквізити якого наявні у графі 44 даної митної декларації, у зв`язку із чим не можливо перевірити достовірність декларування складових митної вартості. На переконання відповідача, митна вартість товарів за митною декларацією від 24.09.2017 №UA100110/2018/328338 не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до частини 6 статті 54 та частини 2 статті 58 Митного кодексу України. До митної вартості оцінюваного товару повинні бути додані витрати на вартість транспортування від порту завантаження до порту.

Позивачем на підтвердження транспортних витрат надано довідку про транспортні витрати від 21.09.2018 б/н, де зазначена вартість транспортування у розмірі 1305,5 дол. США.

Водночас, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом повинні надаватись рахунки -фактури, акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Тобто, апелянтом не надано належних доказів в розумінні чинного законодавства, які б могли у встановленому порядку підтвердити витрати на транспортування товару, а надані відомості щодо витрат на транспортування не піддаються обчисленню та перевірці, що суперечить положенням частини 2, 21 статті 58 Митного кодексу України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Митного кодексу України.

В свою чергу, позивачу пропонувалось надати наступні документи: 1) зовнішньоекономічний договір; 2) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями наказу №599; 3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на мову офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларантом додатково на запит контролюючого органу надано зовнішньоекономічний контракт № F-12/18 від 24.01.2018.

Водночас, як вірно вказав суд першої інстанції, у графі 44 митної декларації від 24.09.2018 №UA100110/2018/328338 наведено інші реквізити контракту, що є розбіжністю у наданих відомостях.

Надані транспортні перевізні документи від транспортних компаній, власників перевезення оцінюваного товару, зокрема договори транспортного експедування, рахунки від виконавців договорів транспортного експедування.

Так, декларантом до митної вартості додані витрати у сумі 1447 дол. США за цілий контейнер № CSNU6817174 (інша частина товару заявлена у митній декларації від 24.09.2018 № UA100110/2018/328346). Така сума витрат відповідає рахунку, виставленому компанією Allance Middle East згідно договору від 03.09.2018 №030918 з ТОВ "ДМ Адванс Транс". Імпортером ТОВ "Вестіко" угода транспортного експедування укладена з компанією ТОВ "ДМ Адванс".

Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, понесені імпортером, тобто до митної вартості повинні бути додані витрати на транспортування згідно рахунку від ТОВ "ДМ Адванс" з урахуванням додаткових витрат експедитора.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що витрати на транспортування як складові митної вартості задекларовані не в повному обсязі, що є порушенням статті 58 Кодексу, що не спростовано апелянтом під розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Поряд з наведеним, декларантом не надано переклад експортної митної декларації Аргентини та не надано висновок експертної організації та/або інформацію біржових організацій.

Також, надані документи на оплату товару не містять посилання на інвойс та виконані не у відповідності до умов договору, наданого декларантом на запит митного органу, що ускладнило їх ідентифікацію.

Аналіз положень статті 53, 54, 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Щодо зазначених митним органом розбіжностей суд першої інстанції вірно вказав, що згідно додатку №1 до договору транспортно-експедиторського обслуговування №030918 від 03.09.2018 вартість надання послуг відносно перевезення вантажу складає 1447,00 доларів США.

Відповідно до інвойсу від 03.09.2018 проведено оплату у розмірі 1447,00 доларів США за транспортно-експедиторські послуги по маршруту Буенос Айрес (Аргентина) - Південний (Україна).

Матеріали справи містять акт прийому-передачі послуг №1 від 10.09.2018 до договору транспортно-експедиторського обслуговування №030918 від 03.09.2018.

При цьому, позивачем у поданій митній декларації заявлено митну вартість товару 1497,60 доларів США, тобто, без врахування витрат на транспортування до місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, позивачем невірно проведено розрахунок митної вартості, оскільки не включено до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар витрат на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України та не надано доказів включення витрат на транспортування до загальної вартості товару.

Частиною другою статті 55 Митного кодексу України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи вказує, що у спірному рішенні про коригування митної вартості від 27 вересня 2018 року № 100000/2018/000065/1 наведено достатнє обґрунтування підстав, за наявності яких заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано, а також визначено джерела інформації, що використовувалися митним органом з метою визначення митної вартості.

В частині тверджень апелянта щодо надання експертного висновку Торгово-промислової палати №КТП-1443 від 25.09.2018 на підставі документів імпортера, то відповідачем обґрунтовано вказано, що за результатами перевірки зазначених у висновку посилань на інформаційні джерела мережі Інтернет встановлено, що 3 з них не містять цінових характеристик, а на одному з них міститься інформація на ціни за товар фасований у пачки 05,-1 кг за ціною від 44 дол. США за пачку. Також, у даному висновку міститься позначка: «Інформація, отримана з інших джерел, вважається вірогідною, але експерт не гарантує у будь-якій формі її достовірності». Таким чином, даний висновок не є визначальним при визначенні митної вартості, оскільки не містить інформації щодо відповідності ціни товару ціновій кон`юнктурі ринку імпортованого товару.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано жодними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, факт порушення відповідачем вимог законодавства при здійсненні митних процедур та перевірці митної вартості товару, а відтак підстав для задоволення позовних вимог колегією суддів також не встановлено.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві та поясненнях, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга Позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІКО" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2021 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІКО" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 05.05.2021