Справа № 400/225/21
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 р. справа № 400/225/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, вул. Героїв Небесної Сотні, 38,Баштанка,Баштанський район, Миколаївська область,56101
про:скасування рішення від 23.06.2020 № 25 та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовом до Баштанської міської ради (далі-відповідач), в якому просить суд скасувати рішення сесії від 23.06.2020 р. №25; зобов`язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням суду у справі № 400/855/20 відповідача зобов`язано розглянути заяву позивача від 25.11.2020 р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га. Відповідачем було прийнято рішення №25 від 23.06.2020 р., яке на думку позивача є протиправним, адже відповідач при винесені спірного рішення повинен був надати оцінку тим обставинам, які наведені були у рішенні від 23.12.2019 р., а не тим, які в подальшому були виявлені.

Ухвалою від 08.02.2021 р. відкрито провадженні у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що спірне рішення є правомірним, оскільки позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою, на якій знаходиться житловий будинок, що належить на праві власності позивачу. Відтак, земельна ділянка під цим будинком перебуває у користуванні позивача не зважаючи на те, що кадастровий номер цій земельній ділянці не присвоєно.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

25.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,25 га.

Відповідач 23.12.2019 року прийняв рішення № 33, п. 14 яким відмовив у наданні дозволу ОСОБА_1 щодо замовлення в землевпорядній організації виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,25 га із земель комунальної власності по АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що не погоджено викопіювання з Генплану з відділом з питань містобудування, архітектури та містобудівного кадастру та цивільного захисту.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 р. по справі № 400/855/20 скасовано п. 14 рішення №33 від 23.12.2019 р. та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.11.2019 р.

На виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача від 25.11.2019 р.

Рішенням XLVII сесії сьомого скликання від 23.06.2020 р. № 25 позивачу відмовлено в наданні дозволу ОСОБА_1 щодо замовлення в землевпорядній організації виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,25 га із земель комунальної власності по АДРЕСА_2 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, затвердженою у встановленому законом порядку.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1-3 ст. 116 ЗК України, зокрема, громадяни набувають права власності на земельні ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами, зокрема, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в) ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У ст. 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у ст. 118 ЗК України. Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для … будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки)… у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У ч. 7 ст. 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносить до виключної компетенції пленарних засідань сільської, селищної, міської ради.

Частиною десятою ст. 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Так, у спірному рішенні відповідач посилається, як на підставу для відмови, невідповідність вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, затвердженою у встановленому законом порядку.

Частина 2 ст. 77 КАС України покладає саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Всупереч викладеній нормі відповідач не надав жодних доказів того, що бажана позивачем земельна ділянка не відповідає генеральному плану або іншій містобудівній документації.

Відповідач обґрунтовуючи законність спірного рішення у відзиві посилається на те, що земельна ділянка щодо якої позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою вже перебуває у нього у користуванні, оскільки на цій земельній ділянці знаходить житловий будинок, що належить на праві власності позивачу.

Суд зазначає, що таке посилання, також, не обґрунтовує підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зазначені у спірному рішенні.

Таким чином, спірне рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, суд виходить з того, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Зазначений правовий висновок Верховний Суд висловлював у постановах від 31.01.2018 р. у справі № 814/741/16 і від 14.03.2018 р. у справі № 804/3703/16.

Закон не забороняє діяти так само і у разі прийняття відповідним органом у належній формі рішення про відмову у наданні дозволу з підстав, які особа вважає незаконними.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 22 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Таким чином, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, окрім рішення про надання дозволу, може бути договір або судове рішення.

Суд відзначає, що надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 р. по справі № 240/5288/18.

Таким чином, позивач не був позбавлений можливості з червня 2020 року виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без рішення відповідача і навіть після отримання рішення про відмову.

До того ж, позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 77 КАС України не надав доказів щодо розташування бажаної ним земельної ділянки, не зазначив у позовних вимогах її розмір та інші дані, які б надали можливість суду ідентифікувати її та встановити місцезнаходження.

Встановлені судом обставини є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Крім того, якщо взяти до уваги пояснення відповідача, що на земельній ділянці щодо якої позивач просить надати дозвіл на розробки проекту землеустрою, знаходиться житловий будинок, що відповідно до витягу з держаного реєстру прав на нерухому майно знаходиться у власності позивача, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на особливості присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, на якій розташовано житловий будинок. Так, пунктом 3 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому, з огляду на ч. 9 ст. 55 Закону України «Про землеустрій», дозволу на розробку технічної документації органу, який згідно зі ст. 122 Земельного кодексу передає земельні ділянки у власність або у користування, не вимагається.

Позивач заявив клопотання про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення відповідно до ст.382 КАС України. Вимога про надання звіту відноситься до права суду зобов`язати або не зобов`язувати суб`єкта владних повноважень, на якого покладені певні обов`язки, надати у встановленому судом строк звіт про виконання судового рішення. У суду немає підстав вважати, що рішення суду відповідачем не буде виконуватись.

Позов задовольнити частково.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 908,00 грн (а. с. 35), відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 454,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Баштанська міська рада Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38,Баштанка,Баштанський район, Миколаївська область,569) задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Баштанської міської ради (вул. Героїв Небесної Сотні, 38, Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56101, ідентифікаційний код 04376469) XLVII сесії сьомого скликання від 23.06.2020 р. № 25 щодо відмови в наданні дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на розробку проєкту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,25 га із земель комунальної власності по

АДРЕСА_2. 3 . Відмовити у задоволенні вимоги про зобов`язання Баштанської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Баштанська міська рада Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38,Баштанка,Баштанський район, Миколаївська область,569) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454 грн.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич