Справа № 420/4267/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4267/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 , в якому позивач просить суд:

- визнати противоправними та скасувати рішення Начальника відділу надання адміністративних послуг Дачненської сільради Біляївського району Одеської області Матійчук Ю.В. від 12.03.2021 року про відмову у реєстрації постійного місця проживання у садовому будинку, що знаходиться: АДРЕСА_1 , садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати відділ надання адміністративних послуг Дачненської сільради Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 12.03.2021 року, та прийняти по ним рішення відповідно до вимог закону.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з метою реєстрації за місцем постійного проживання він в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей звернувся до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області із заявами, але отримав протиправну відмову в реєстрації місця проживання в садовому будинку з підстав, що садовий будинок не призначений для постійного проживання в ньому. Позивач вважає, що відмова у проведенні реєстрації за місцем проживання у садовому будинку не ґрунтується на законі та порушує встановлені чинним законодавством та Конституцією України права позивача та його неповнолітніх дітей.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.03.2020 року справа № 420/4267/21 розподілена на суддю Завальнюка І.В.

В свою чергу, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Завальнюка І.В. повторним автоматизованим розподілом 23.03.2021 року справа № 420/4267/21 розподілена на суддю Токмілову Л.М.

Ухвалою суду від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

26.04.2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що законодавством не передбачено реєстрацію місця проживання особи в садовому будинку, оскільки такий будинок не є житловим за своїм юридичним статусом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб на бланку серії НОМЕР_1 від 20.09.2012 року (а.с.28).

Згідно договору купівлі-продажу, серія та номер 1033 від 05.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Бажан А.В. ОСОБА_4 придбала земельну ділянку для садівництва площею 0,1 га з кадастровим номером :01:001:0292, що знаходиться на території Дачненської сільради Біляївського району Одеської області.

На земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292, що знаходиться на території Дачненської сільради Біляївського району Одеської області побудований садовий будинок загальною площею 100,6 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., який у встановленому законом порядку прийнятий до експлуатації згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер ОД97, виданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Вказаний садовий будинок належить на праві власності ОСОБА_5 .

12.03.2021 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зі згоди своєї дружини ОСОБА_4 , звернувся до Дачненської сільради Біляївського району Одеської області з заявами АДРЕСА_2 у яких просив зареєструвати його та його неповнолітніх дітей постійне місце проживання у садовому будинку, що знаходиться: АДРЕСА_1 , садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292.

12.03.2021 року Начальником відділу надання адміністративних послуг Дачненської сільради Біляївського району Одеської області Матійчуком Ю.В. відмовлено позивачу у реєстрації його та його неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійного місця проживання у садовому будинку, що знаходиться: АДРЕСА_1 , садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292 на підставі п.18 п.п.4 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV) регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частинами 1 та 3 статті 6 Закону № 1382-IV передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається: свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до ст.9-1 Закону № 1382-IV визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України).

При цьому, частиною 1 статті 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їхнім об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, установлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Аналізуючи вищенаведені норми суд доходить висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла.

При цьому, житлом може вважатись любе приміщення за умови, якщо таке придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому.

Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 (далі - Правила №207) визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктом 3 Правил №207 передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Згідно з п. 8 Правил №207 документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1 (п.9 Правил №207).

Відповідно до п.11 Правил №207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Суд зазначає, що як вбачається з відмітки на заявах позивачів, підставою для прийняття рішень від 12.03.2021 року про відмову у реєстрації місця проживання позивачів у визначеному ними будинку є відсутність законних підстав згідно п.18 п.п. 4 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року.

При цьому, у відзиві відповідач, як на підставу відмови у реєстрації місця проживання позивача посилається на те, що заявниками не надано необхідних документів чи інформації, а саме позивачем не надано документ, який свідчить про переведення садового будинку у житловий.

Щодо посилання відповідача на те, що будинок, в якому позивачі бажають зареєструвати своє місце проживання, є садовим, а відтак не є житловим будинком, суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження того, що садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є придатним для експлуатації та проживання в ньому людей, позивачем надано технічний паспорт відповідно до якого будинок садового типу з господарськими будівлями та спорудами складається з кухні-їдальні загальною площею 47,2 кв.м., санвузла площею 3,0 кв.м, житлової кімнати площею 25,3 кв.м., житлової кімнати площею 25,1 кв.м.

Отже, вказаний житловий будинок містить житлову площу та придатний для експлуатації та проживання в ньому людей.

Крім того, садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового Фонду, визначений ч.4 ст.4 Житлового кодексу Української РСР.

Відмінність будівельних норм у частині вимог до окремих конструктивних рішень, що застосовуються під час будівництва житлових будинків у порівнянні з садовими будинками, не позбавляє останніх ознак, притаманних житлу, і не спростовує їхньої придатності для постійного проживання, за умови, що власник садового будинку з власної ініціативи пристосував його для цього, встановивши додаткове обладнання чи комунікації.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» від 02 вересня 2014 № 1673-VII, ЖК УРСР доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків», згідно з якою громадяни мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.

Вказані висновки узгоджуються з позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 року по справі №2340/4673/18.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв поза межами власних повноважень, роблячи висновок щодо належності садового будинку до нежитлових будівель без належного обґрунтування вказаного беззаперечними доказами, а відтак суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та про доцільність її задоволення з урахуванням вимог ст.9 КАС України шляхом визнання протиправними та скасування рішень Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 12.03.2021 року про відмову у реєстрації постійного місця проживання у садовому будинку, що знаходиться: АДРЕСА_1 , садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В свою чергу, щодо вимоги позивача зобов`язати відділ надання адміністративних послуг Дачненської сільради Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 12.03.2021 року, та прийняти по ним рішення відповідно до вимог закону, суд зазначає наступне.

Так, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що рішення відповідача про відмову в реєстрації місця проживання є неправомірними та прийняті з підстав, які спростовані в ході судового розгляду спору, то інших варіантів поведінки, окрім як прийняти протилежне рішення, відповідач не має.

При цьому, слід враховувати, що в разі відмови в реєстрації місця проживання заява з доданими документами повертається заявнику. Відповідно, для захисту права позивача, останньому необхідно вчинити дії щодо її повторного подання для реєстрації місця проживання.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та необхідність належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 12.03.2021 року №81, №82, №83 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (Одеська область, Біляївський район, с/рада. Дачненська, садовий будинок, РНОКПП НОМЕР_2 ) в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області (Шахтарська, 8, с.Дачне, Одеська область, 67625, ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправними та скасувати рішення Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 12.03.2021 року про відмову у реєстрації постійного місця проживання у садовому будинку, що знаходиться: Одеська обл., Біляївський р., с/рада. Дачненська, садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292 ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Дачненську сільську раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 12.03.2021 року №81, №82, №83 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою Одеська обл., Біляївський р., с/рада. Дачненська, садовий будинок на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0292.

Стягнути з Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області (Шахтарська, 8, с.Дачне, Одеська область, 67625, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (Одеська область, Біляївський район, с/рада. Дачненська, садовий будинок, РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова