Справа № 300/3158/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3158/20 пров. № А/857/3928/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року (прийняте у м. Івано-Франківську суддею Матуляком Я.П.; складене у повному обсязі 11 січня 2021 року) в адміністративній справі № 300/3158/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) щодо відмови йому в нарахуванні до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 20 % надбавки як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату йому 20 % надбавки до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20 червня 2020 року як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського і виплатити заборгованість з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач протиправно виплачує йому щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці без нарахування до розміру довічного грошового утримання 20 % надбавки як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського. Відмова відповідача виплачувати таку надбавку є дискримінаційною, оскільки така виплачується окремим суддям, а також усім пенсіонерам, яким надано статус особи, що проживає в гірському населеному пункті. Просить при вирішенні цього спору застосувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, визнавши дії відповідача протиправними та дискримінаційними.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке вважає, що судом першої інстанції при винесенні рішення порушено норми матеріального права, оскільки відсутні правові пістави для здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 20 % надбавки до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не відноситься до пенсійних виплат (державних пенсій), а є окремим видом грошового утримання судді у відставці. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нерозривно пов`язаний із розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. А щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не належить до категорій виплат (державних пенсій, державної матеріальної допомоги тощо), на збільшення яких спрямовані норми статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що безпідставними є покликання апелянта на необхідність застосування у спірних правовідносинах правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 340/248/17 та від 06.02.2020 у справі № 347/24/17, позаяк ці постанови не містять аналогічну правову позицію. Зокрема, не враховано, що Закон України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» встановлює гарантії соціального захисту громадян, що проживають у гірських населених пунктах, без виключень за професією чи видами соціального захисту, а вказані висновки є дискримінаційними щодо суддів у відставці, оскільки відносно всіх інших професій такий вид соціального забезпечення не обмежений. Тому просив апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 2010 року працював на посаді судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 16.06.2020 за № 1843/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 13).

22.06.2020 позивач звернувся до Яремчанського сектору обслуговування громадян (сервісного центру) ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці (а.с. 21 - 23).

Відповідно до розпорядження про призначення пенсії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 06.07.2020 позивачу з 20.06.2020 призначено довічне грошове утримання у розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Також встановлено, що позивач народився, зареєстрований і проживає в с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, що підтверджується копією паспорта, виданого 21 вересня 2020 року Яремчанським МВ УМВС України в Івано-Франківській області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 647 від 11.08.1995 «Про перелік населених пунктів, яким надано статус гірського» с. Микуличин Яремчанського району Івано-Франківської області надано статус гірського населеного пункту.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради Івано-Франківської області 15.03.2005, позивач має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (а.с. 19).

Зважаючи на те, що при призначенні довічного утримання відповідачем йому не нараховано підвищення у розмірі 20 % як жителю гірського населеного пункту, 07.07.2020 позивач звернувся зі скаргою на веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (а.с. 24 - 29).

16.07.2020 відповідач надав відповідь на скаргу позивача, згідно якої питання щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 20 % надбавки до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 22.06.2020 як особі, яка проживає у населеному пункті, що має статус гірського, не розглянуто.

18.07.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з повторною скаргою (а.с. 30).

ГУ ПФУ в Івано-Франківськівській області рішенням від 11.08.2020 повідомило позивача, що підстав для нарахування йому підвищення в розмірі 20 % до довічного грошового судді чинним законодавством не передбачено, а скаргу залишено без задоволення (а.с. 31 - 34).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» всі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, в тому числі й довічне грошове утримання судді, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20 %.

Позивач проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, тому має право на отримання підвищення на 20 % розміру довічного грошового утримання відповідно до вказаних вище норм.

Оскільки шістьом суддям, які проживають на території Яремчанської міської ради (до складу якої входить с. Микуличин) і одержують щомісячне довічне грошове утримання, виплачується підвищення за проживання в гірському населеному пункті, обмеження щодо позивача у спірних правовідносинах має ознаки дискримінації.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України від 15.02.1995 № 56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

За приписами частин першої - четвертої статті 142 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частин першої, другої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нерозривно пов`язаний із розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, в Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п`ятий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Отже, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці не належить до категорій виплат (пенсій, державної матеріальної допомоги тощо), на збільшення яких спрямовані норми статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

За такого правового регулювання у справі, що розглядається, відповідач не мав правових підстав для збільшення на 20 відсотків розміру виплачуваного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та цілком правомірно відмовив у такому збільшенні.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в аналогічних спорах, викладеним у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 340/248/17 та від 06.02.2020 у справі № 347/24/17.

За вимогами частини п?ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в адміністративній справі № 300/3158/20 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 06 травня 2021 року