Справа № 640/15745/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 у справі за адміністративним позовом концерну «Військторгсервіс» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Концерн «Військторгсервіс» звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.03.2020 № 0102, № 0102 та № 0102.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021 призначено у справі № 640/15745/20 судово-економічну експертизу, перед якою поставити наступні питання: - Чи належать виявлені відповідно до акту перевірки від 28 лютого 2020 року №144/26-15-05-01-02/33689922 незареєстровані концерном "Військторгсервіс" податкові накладні за 2017, 2018 роки до податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю)? На яку суму не зареєстровано накладні, що не надаються отримувачу (покупцю)? - Чи підтверджується висновок податкового органу, зазначений в акті перевірки від 28 лютого 2020 року № 144/26-15-05-01-02/33689922 про відсутність реєстрації податкових накладних на суму 16 771 095 грн.? - Чи відповідають висновки акту перевірки від 28 лютого 2020 року № 144/26-15-05-01-02/33689922 щодо обсягу та сум незареєстрованих податкових накладних за 2017, 2018 роки на загальну суму 16 771 095 грн., фактично незареєстрованим концерном "Військторгсервіс" за період перевірки податковим накладним та їх сумам? - Чи обґрунтований зазначений у акті перевірки від 28 лютого 2020 року № 144/26-15-05-01-02/33689922 висновок про відсутність підстав для звільнення концерну "Військторгсервіс" від сплати ПДВ за операції із постачання послуг з відпочинку, проживання та харчування осіб до 18 років, враховуючи надання базами відпочинку "Приморськ" та "Ювілейна", які перебувають у складі концерну "Військторгсервіс", послуг відпочинку, проживання та харчування таким категоріям осіб на підставі путівок, які є документами суворої звітності? - Чи підтверджується наданими документами концерном «Військторгсервіс» факт постачання послуг з відпочинку, проживання та харчування осіб до 18 років у період березень - вересень 2017 року, за травень 2018 року - жовтень 2018 року, за травень - червень 2019 року? - Чи обґрунтований зазначений у акті перевірки від 28 лютого 2020 року № 144/26-15-05-01-02/33689922 висновок про неможливість ідентифікувати сторону договору та фактичного покупця (отримувача) товарів/послуг у сформованих філією "Південна" ("Одеське управління військової торгівлі") концерну "Військторгсервіс" податкових накладних? - Чи зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних сформовані філією "Південна" ("Одеське управління військової торгівлі") концерну "Військторгсервіс", про неможливість ідентифікувати сторону договору та фактичного покупця (отримувача) товарів/послуг у яких зазначено в акті перевірки від 28 лютого 2020 року № 144/26-15-05-01-02/33689922? - Чи обґрунтоване списання концерном "Військторгсервіс" квартири (службового житла за адресою: АДРЕСА_2) на виконання наказу Генерального директора від 13.06.2019 №21-АГ та згідно п.33 П(С)БО 7, враховуючи наявність рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2010 року по справі № 2-4272/2010, яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до концерну "Військторгсервіс" про визнання права на дану квартиру та передання її у безстрокове користування?; доручено проведення судово-економічної експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6); попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; витрати, пов`язані з проведенням експертизи, покладено на концерн «Військторгсервіс»; зупинено провадження у справі № 640/15745/20 до отримання результатів судової-економічної експертизи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що з метою забезпечення додержання вимог частини 3 статті 129 Конституції України, всебічного та об`єктивного розгляду адміністративної справи, з`ясування обставин, що мають значення для вирішення даної адміністративної справи і потребують спеціальних знань, необхідно призначити у справі судово-економічну експертизу.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інших засобів доказування, однак, поставлені в оскаржуваній ухвалі питання не мають ключового значення для вирішення спору, а надані відповідачем докази підтверджують правомірність за законність прийнятих ППР.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) (ч. 3 ст. 102 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 102 КАС України: питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Згідно з ч. 5 ст. 102 КАС України: учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта (ч. 6 ст. 102 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст. 102 КАС України призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 КАС України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Положеннями частини 2 статті 103 КАС України визначено, що якщо суд доручає проведення експертизи кільком експертам чи експертним установам, суд в ухвалі призначає провідного експерта або експертну установу.

Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі) (ч. 3 ст. 103 КАС України).

За приписами частини 5 статті 103 КАС України в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Якщо суд призначив проведення експертизи експертній установі, керівник такої установи доручає проведення експертизи одному або декільком експертам. Ці експерти надають висновок від свого імені і несуть за нього особисту відповідальність (ч. 2 ст. 106 КАС України).

Виходячи з визначення статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза в адміністративному процесі - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини в адміністративній справі, що перебуває у провадженні суду.

Відповідно до ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні від 03.03.2021 суд першої інстанції поставив на обговорення питання щодо призначення у справі судово-економічної експертизи.

Представник позивача підтримав вказане питання та просив суд призначити експертизу, а представник відповідача заперечив проти її призначення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення експертизи, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку концерну «Військторгсервіс», за результатом якої складено акт перевірки від 28 лютого 2020 року № 144/26-15-05-01-02/33689922, в якому серед іншого встановлені наступні порушення:

- підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на загальну суму 4 118 767 грн., в тому числі: за 2017 рік на суму 2 287 072 грн., за 2018 рік на суму 2 903 493 грн. та за I півріччя 2019 року на суму 4 118 767 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1, пункту 189.9 статті 189, пункту 198.5 статті 198, підпункту 197.1.6 статті 197, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на суму 7 035 292 грн.;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201, пункту 208.2 статті 208 Податкового кодексу України, а саме: відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку на загальну суму 16 771 095 грн.

На підставі вказаних висновків, податковим органом прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 25 березня 2020 року:

- № 0102, згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58, статті 120-1 та пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивачу нараховано штраф у розмірі 7 439 440 грн.;

- № 0102, за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1, пункту 189.9 статті 189, пункту 198.5 статті 198, підпункту 197.1.6 статті 197, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 10 091 18 грн., в тому числі: за основним платежем - 6 727 456 грн., за штрафними санкціями - 3 363 728 грн.;

- № 0102, за порушення підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 118 767 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25 березня 2020 року № 0102 необхідно зазначити наступне.

Податковим органом нараховано штрафні санкції у розмірі 7 439 444,00 грн. за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 14 878 888,00 грн. у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідачем зазначається, що перевіркою встановлено відсутність реєстрації податкових накладних на суму 14 878 888,00 грн., а відтак застосовано штраф у розмірі 50% що складає 7 439 444,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що податкові накладні № 8 від 02 січня 2017 року на суму 5 395,60 грн., № 13 від 01 лютого 2017 року на суму 28 846,56 грн., № 1 від 01 березня 2017 року на суму 33 638,01 грн., № 20 від 01 квітня 2017 року на суму 13 538,62 грн., № 18 від 01 травня 2017 року на суму 3822,75 грн., № 21 від 01 червня 2017 року на суму 26 522, 31 грн., № 17 від 01 липня 2017 року на суму 8 039,95 грн., № 20 від 01 серпня 2017 року на суму 24 955,93 грн., № 20 від 01 вересня 2017 року на суму 23 149,18 грн., № 25 від 01 жовтня 2017 року на суму 15 870,61 грн., № 25 від 01 листопада 2017 року на суму 44 631,65 грн., № 40 від 01 грудня 2017 року на суму 23 768,93 грн. не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не спростовується позивачем та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, загальна сума за вищевказаними податковими накладними не складає 14 878 888,00 грн.

Крім цього, відповідачем в акті не наведено переліку контрагентів яким/які виписували вказані податкові накладні, ні періоду їх складання.

Доводи позивача про відсутність підстав для застосування штрафних санкцій за невчасну реєстрацію податкових накладних з огляду на те, що відповідні податкові накладні складені на кінцевих споживачів, що не є платниками податку на додану вартість, а відтак не підлягали наданню отримувачу (покупцю), потребують додаткового доказування, що за відсутності копій податкових накладних не вбачається можливим.

Позивачем надано витяг з програми M.E.Doc щодо отриманих філією «Південна» концерну «Військторгсервіс», до складу якої входить дільниця «Готель «Братислава», податкових накладних, які реєструвалися контрагентами філії, і на підставі яких формувався податковий кредит. У вказаному переліку, кількість накладних перевищує 40 тис.

Відповідачем, в свою чергу, наданий диск, в якому наведений перелік податкових накладних за 2017-2019 роки та податкові декларації.

Колегія суддів наголошує, що дослідження суті порушення статті 120-1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та обґрунтованості нарахування штрафних санкцій не вбачається можливим за відсутності копій спірних податкових накладних.

При цьому, судом першої інстанції неодноразово витребовувались копії податкових накладних, проте ні позивачем ні відповідачем на вимогу суду вказані документи надані не були.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 25 березня 2020 року № 0102 необхідно зазначити наступне.

Як встановлено податковим органом, в порушення підпункту «а» і «б» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, підпункту 197.1.6 статті 197 Податкового кодексу України, Одеською філією не включено до бази оподаткування ПДВ операцій з постачання послуг з відпочинку, проживанню та харчуванню дітей та не нараховано ПДВ у розмірі 895 446,00 грн., в тому числі по періодах: за березень 2017 року у розмірі 24675 грн., за квітень 2017 року у сумі 21376 грн., за травень 2017 року у сумі 44776 грн., за червень 2017 року у сумі 91728 грн., за липень 2017 року у сумі 133299 грн., за серпень 2017 року у сумі 158983 грн., за вересень 2017 року у сумі 8776 грн., за травень 2018 року у сумі 2468 грн., за червень 2018 року у сумі 18756 грн., за липень 2018 року у сумі 216935 грн., за серпень 2018 року у сумі 137957 грн., за вересень 2018 року у сумі 3653 грн., за жовтень 2018 року у сумі 2429 грн., за травень 2019 року у сумі 490 грн., за червень 2019 року у сумі 29144 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що одним із відокремлених структурних підрозділів концерну є філія «Південна» концерну «Військторгсервіс», до видів економічної діяльності якої належить діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування.

Так, до організаційного складу Філії входять бази відпочинку «Приморськ» (Одеська область, смт Курортне, вул. Набережне, 5Д, сертифікат відповідності UA.OD.CS.0044-19 від 13 червня 2019 року) та «Ювілейна» (Одеська область, с. Молодіжне, вул. Набережна,6, сертифікат відповідності UA.OD.CS.0059-19 від 16 липня 2019 року), які надають послуги тимчасового розміщування під час відпусток та інші послуги щодо тимчасового розміщування, організуючи відпочинок в тому числі фізичних осіб до 18 років. Надання таких послуг підтверджується актом від 28 лютого 2020 року № 124/26-15-05-01-02/33689922.

Позивач зазначає, що розміщення відпочиваючих на базах відпочинку здійснювалось на підставі путівок, які видавались базами відпочинку.

Судом першої інстанції неодноразово витребовувались копії путівок на підтвердження надання послуг з відпочинку у спірні періоди: за березень 2017 року, за квітень - вересень 2017 року, за травень 2018 року - жовтень 2018 року, за травень - червень 2019 року, натомість, позивачем надано 26 лютого 2021 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) вибірково зразки путівок виписаних у періоди: червень 2018 року, червень 2019 року та липень 2019 року.

Таким чином, наведені докази не дають змоги дослідити правомірність використання податкової пільги.

Крім цього, перевіркою встановлено, що філією «Готель «Братислава», філією «Північна» («Одеське управління військової торгівлі») концерну «Військторгсервіс» сформовано податковий кредит на 5 681 979,00 грн., на підставі податкових накладних, які за висновком акту перевірки не дають можливості ідентифікувати сторону договору на придбання та фактичного покупця (отримувача) товарів/послуг.

Як зазначає податковий орган, в податкових накладних відсутній обов`язковий реквізит - числовий номер філії, а назва покупця, не відповідає назві, зазначеній в статутних документах, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 5 681 979,00 грн.

Матеріали справи містять копії спірних податкових накладних (аркуш справи 120-157 том 1) з яких вбачається, що вони виписані філіями, із зазначенням назви філії, коду ЄДРПОУ головного товариства концерну «Військторгсервіс», разом з тим, дійсно не всі податкові накладні містять саме номер відокремленого підрозділу.

При цьому, в даному випадку слід встановити чи надані всі податкові накладні, які зазначені в акті перевірки.

Всі накладні місять індивідуальний податковий номер 87.

Разом з тим, встановити чи зареєстровані вказані податкові накладні (аркуш справи 120-157 том 1) в Єдиному реєстрі податкових накладних не вбачається можливим, відтак таке питання буде винесено на експертизу.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 25 березня 2020 року №0102 необхідно зазначити наступне.

У січні-лютому 2019 року рахунковою палатою проводився аудит ефективності управління об`єктами державної власності та державним майном, закріпленим за державними підприємствами Міністерства оборони України, та використання ними коштів, отриманих на виконання замовлень Міністерства оборони України, в рамках якого досліджувалася і діяльність концерну "Військторгсервіс", як такого, який входить у сферу управління Міністерства оборони України.

В тому числі, виявлено відсутність службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка згідно з договором купівлі-продажу від 08.10.2009 придбана концерном, передана заступнику генерального директора ОСОБА_1 і 13 липня 2012 приватизована ним, але на момент аудиту обліковувалась на рахунку 103 "Будинки та споруди".

За результатами аудиту рахунковою палатою складено звіт про його результати, затверджений рішенням рахункової палати від 26.02.2019 № 4-1 (копія міститься в матеріалах справи).

Додатково, у період проведення рахунковою палатою аудиту, концерном "Військторгсервіс" проводилася інвентаризація за 2017-2018 роки, результати якої підтвердили попередні висновки рахункової палати щодо перебування на обліку концерну "Військторгсервіс" квартири , АДРЕСА_1 , яка фактично перебуває у власності ОСОБА_1

Концерном "Військторгсервіс" було встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2010 року по справі № 2-4272/2010 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до концерну "Військторгсервіс" про визнання права на квартиру та передання її у безстрокове користування.

Визнано право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру та зобов`язано концерн "Військторгсервіс" передати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру у безстрокове користування.

З огляду на викладене, з урахування того, що рішення про передачу права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру було ухвалено судом ще у 2010 році, за участі концерну, концерн "Військторгсервіс", як сторона у даній справі, станом на 2019 рік не мав правових підстав для оскарження рішення суду з огляду на закінчення строку на апеляційне оскарження.

З урахуванням викладеного, як пояснює позивач, юридичною службою концерну "Військторгсервіс" була підготовлена доповідна записка від 27 травня 2019 року, у якій зазначалося про набрання рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2010 року по справі № 24272/2010 законної сили та відсутність підстав для апеляційного оскарження рішення концерном "Військторгсервіс".

27 травня 2019 року бухгалтерія концерну "Військторгсервіс" запропонувала списати зазначену квартиру згідно п. 33 ПСБО 7 "Основні засоби", відповідно до якого об`єкт основних засобів вилучається з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок безоплатної передачі.

Враховуючи результати проведеного рахунковою палатою аудиту та інвентаризації, з метою впорядкування обліку нерухомого майна, закріпленого за концерном "Військторгсервіс" та його відокремленими структурними підрозділами, відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", наказом Генерального директора концерну "Військторгсервіс" від 13 червня 2019 року № 21-АГ (копія наказу міститься в матеріалах справи), головному бухгалтеру концерну "Військторгсервіс" за результатами інвентаризації за 2017 та 2018 роки було наказано відобразити в бухгалтерському обліку вибуття об`єкту основних засобів - службового житла (квартири), яке за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2010 № 2-4272/10 була передана у безстрокове користування ОСОБА_1 , та приватизовано за розпорядженням від 13 лютого 2012 року №45259 (копія вказаного наказу міститься в матеріалах справи, аркуш справи 221 - 223 том 2).

Таким чином, з балансу та на витрати в рядок 2270 Форми № 2 "Інші витрати" суму 916889 гривень (квартира) в І півріччі 2019 року концерном "Військторгсервіс" списано, з метою уникнення зайвих витрат та з урахуванням рішення суду, яке на той момент набрало законної сили.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, з урахуванням звернення концерну «Військторгсервіс» Міністерством оборони України було подано апеляційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 листопада 2010 року у справі № 24272/2010.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 2-4274/10 скасовано рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2010 року та ухвалено нове, яким в позові відмовлено. На даний час подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно було зазначено про необхідність встановлення правомірності списання позивачем квартири з балансу концерну "Військторгсервіс" на підставі вищезазначених обставин.

За приписами п.п. 9, 11 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи та зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі призначення судом експертизи - до одержання її результатів.

При оцінці правомірності зупинення провадження у справі дослідженню підлягає і факт обґрунтування підстав такого зупинення, тобто, фактично, мова йде саме про дослідження підставності та обґрунтованості необхідності призначення судової експертизи у даній справі.

Оскільки судом першої інстанції призначено судову експертизу, суд мав право та підстави для зупинення провадження у справі до одержання її результатів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 14.08.2018 у справі № 808/2742/16 (№ К/9901/25182/18).

Водночас, зупинення провадження у справі є наслідком призначення судом експертизи, а отже, ухвала в частині призначення судово-економічної експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку одна з одною.

Тобто, призначення судової експертизи з одночасним зупиненням провадження у справі є пов`язаною (нерозривною) процесуальною дією і не зможе розцінюватись як два самостійних акта - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про призначення у даній справі експертизи та зупинення провадження у справі до одержання результатів експертизи.

Доводи апелянта не спростовують правильності вказаних вище висновків суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м Києві - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2021- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 05.05.2021.