Справа № П/811/4241/14
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2021 року м. Дніпросправа № П/811/4241/14

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Новошицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 (суддя Петренко О.С.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Кіровоградській області, Міністерства юстиції України, Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

01.12.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, що в подальшому уточнював, до Міністерства юстиції України, Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, де просив визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 р. № 2169-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді в ГУ ДФС у Кіровоградській області, що є рівнозначною посаді заступника начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Кіровоградській області, стягнути з ДФС України у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (середній заробіток) за час вимушеного прогулу, стягнути з ДФС України 10 000 грн моральної шкоди та зобов`язати Міністерство юстиції вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосоване положення Закону України «Про очищення влади», відомості про ОСОБА_1 .

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 р. зупинене провадження по справі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 р. Ухвала Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.02.2015 р. залишена без змін.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 р. поновлене провадження по справі та здійснена заміну відповідачів з ГУ Міндоходів у Кіровоградській області на ГУ ДФС у Кіровоградській області, а також Міністерство доходів і зборів України на Державну фіскальну службу України.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 р. залучені до участі в розгляді справи в якості відповідачів ГУ Міндоходів у Кіровоградській області та Міністерство доходів і зборів України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. адміністративний позов задоволений частково, визнаний протиправним та скасований наказ Міністерства доходів та зборів України № 2169-0 від 29.10.2014 р. «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлений ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді заступника начальника оперативного управління ГУДФС у Кіровоградській області та стягнутий з ГУ ДФС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2014 р. по 17.09.2020 р. в сумі 712 862,78 грн, а в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи в сукупності матеріали справи та докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині звільнення з посади позивача, поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з рішенням суду ГУ ДФС у Кіровоградській області та ДФС України подали апеляційні скарги, де просили скасувати Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р., ухвалити нове рішенням, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційні скарга мотивовані тим, що підставою для звільнення позивача з посади було застосування норм Закону України «Про очищення влади», в зв`язку з чим підстави припинення служби позивача визначаються спеціальним законодавством, а не трудовим.

На апеляційні скарги ДФС України та ГУ ДФС у Кіровоградській області позивач подав відзив, де зазначивши, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, просив суд апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, за результатами перевірки ОСОБА_1 , який працював на посаді заступника начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Кіровоградській області встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині першій статті 3 Закону України «Про очищення влади» за період з 25.02.2010 р. по 22.02.2014 р. обіймав посаду, щодо якої встановлена заборона: з 17.02.2012 р. по 23.05.2013 р. перший заступник начальника управління податкової служб у Кіровоградській області.

За результатами проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій праві та/або в трудовій книжці встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена ч.1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Також встановлено, що позивач в органах податкової міліції працював в період з серпня 1995 р. по жовтень 2014 р.

Згідно листка не працездатності ДУ «Сектор медичного забезпечення УМВС серії НОМЕР_1 від 08.11.2014 р. в період з 22.10.2014 р. по 31.10.2014 р. ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні.

Однак, наказом Міністерства доходів і зборів України № 2169-о від 29.10.2014 р. «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до п.п. 1 п.2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п.6 п.п. «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженого постановою КМ Української РСР від 29.07.1991 р. № 114 звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Кіровоградській області. Підстава: довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_1 .

Листом № 8472/10/11-28-04-30 ГУ ДФС у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 про те, що на підставі наказу МДЗ України № 2169-о від 29.10.2014 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 з органів податкової Міліції МДЗ України, в зв`язку з чим йому необхідно з`явитися до відділу персоналу ГУ МДЗ України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України «Про очищення влади»

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1 вказаного Закону у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 1 Закону встановлено, що очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону (частина третя статті 1 Закону).

Статтею 2 Закону України «Про очищення влади» передбачено перелік посад щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації). Відповідно до пункту шостого частини першої даної статті заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади» визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: 1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів; 2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», у порядку та строки, визначені цим Законом.

Судом встановлено, що заходи з очищення влади (люстрації) до ОСОБА_1 застосовані без проведення будь-якої перевірки і тільки на підставі відомостей, наявних в особовій справі щодо зайняття ОСОБА_1 у період з 17.02.2012 по 23.05.2013 (більше року) посади першого заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової служби у Кіровоградській області, про що складено довідку про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці.

Служба на вказаній посаді у відповідний період, за висновками відповідачів, є достатньою для застосування заборон на підставі критеріїв, визначених у частині 1 статтею 3 Закону України «Про очищення влади».

Надаючи оцінку правомірності застосування до позивача заходів очищення влади лише на підставі факту перебування останнього на посаді першого заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової служби у Кіровоградській області протягом строку більше одного року, суд зазначає, що згідно статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави і держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та в частині другій статті 61 Конституції України зазначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, який набрав чинності з 11 вересня 1997 року, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взявши на себе зобов`язання поважати права людини.

Згідно зі статтею 1 цього Закону Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантовано право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 17.02.2012 р. по 23.05.2013 р. позивач перебував на посаді першого заступника начальника управління податкової міліції ДПС у Кіровоградській області, тобто першого заступника управління податкової міліції, що не є самостійним структурним підрозділом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, а тому дана посада не підпадає під заборону, встановлену ч.1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Крім того, при звільненні з посади, відповідачем не встановлено та не доведено, що позивач сприяв своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звертає увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть бути сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Європейським судом з прав людини 17.10.2019 р. прийняте рішення у справі «Полях та інші проти України», що 24.02.2020 р. набуло статусу остаточного та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців на підставі приписів Закону України «Про очищення влади».

Так, в даному рішенні ЄСПЛ суд зазначив, що без встановлення зв`язку між указаними особами та узурпацією влади неможливо дійти висновку, що було досягнуто легітимної мети Закону України «Про очищення влади» - недопущення до участі в управлінні державними справами саме осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Отже, не можливо і дійти висновку, що було досягнуто справедливого балансу між захистом інтересів демократичного суспільства, з одного боку, та повагою до прав позивача - з іншого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуваний наказ не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 817/3431/14, від 18.06.2020 р. у справі № 809/3977/14.

Крім того, судом встановлено, що відповідно ч.3 ст. 40 КЗпП України «Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності», але відповідач, всупереч ч.3 ст. 40 КЗпП України, звільнив позивача з посади в період знаходження на амбулаторному лікуванні, що підтверджено листком непрацездатності, та що також свідчить про неправомірність прийнятого рішення про звільнення позивача з посади.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що «У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу».

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивач повинен бути поновлений на попередній роботі - на посаді першого заступника начальника оперативного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області з дати, коли почали порушуватися права позивача, а саме, з 30.10.2014 р. та з одночасним стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 315,316, 321,322,325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова