Справа № 502/127/21
Суддя: Маслеников О. А.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/127/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Новицької А.І.

розглянувши справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Молодшого лейтенанта поліції Відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл

Управління патрульної поліції в Одеській області Гросу Миколи Івановича,

Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції

про

скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 29.01.2021 р. звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом на обґрунтування якого з урахуванням уточненого адміністративного позову від 17.02.2021 р. зазначив, що він рухаючись на авто Газель, д.н. НОМЕР_1 автошляхом Одесса - Рені - Бухарест, на 194 км був зупинений молодшим лейтенантом поліції Гросу М.І. На запитання позивача щодо причини зупинки, ОСОБА_2 пояснив, що він порушив п.9.8. ПДР (в день не були ввімкнені фари ближнього світла). Оскільки на авто позивача був увімкнений тумблер світла, він попросив інспектора надати докази начебто скоєного ним правопорушення. На прохання позивача, ОСОБА_2 надав на мобільному телефоні відеозапис поганої якості, на якому ледве було видно рух вантажного авто синього кольору, схожого на марку «Газель», не говорячи про інші деталі, наприклад, як номерний знак авто. ОСОБА_2 додав, що на великому монітору якість відеозапису буде краще і буде можливість ідентифікувати нібито скоєне позивачем правопорушення. Після цього відповідач почав розгляд справи та складання постанови по ч.2, ст. 122 КУпАП, згідно з якою, на думку інспектора, і було скоєно позивачем правопорушення. При розгляді справи позивач заявляв клопотання щодо перенесення розгляду справи до адміністративної будівлі, де була б можливість переглянути на великому моніторі його нібито скоєне правопорушення. Оскільки при перегляді на телефоні зазначеного вище відеодоказу, окрім того, що рухається вантажне авто, схоже на марку «Газель» та має синій колір, нічого більше, що могло підтверджувати скоєння позивачем правопорушення, ідентифікувати неможливо. Відповідач клопотання позивача не взяв до уваги, зазначивши, що якщо він не згодний з постановою, в подальшому має можливість її оскаржити згідно чинного законодавства. При складанні постанови відповідач не взяв до уваги Рішення Конституційного суду від 26 травня 2015 року, № 5-рп/2015, яке передбачає те, що постанова не може складатися на дорозі, а повинна складатися при адміністративно-територіальній одиниці. На запитання позивача, чому постанова складається саме згідно цієї статті, а не згідно ст. 125 КУпАП, якщо відповідач вважає, що він порушив саме п. 9.8 ПДР, відповідач відповів, що за його думкою нібито скоєне позивачем порушення підлягає кваліфікації саме за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач вважає, що відповідач навмисно склав постанову, що не відповідає КУпАП та з рішенням інспектора не згодний на підставі наступного. Якщо вважати, що позивачем нібито було порушено п. 9.8 ПДР, то позивача не може бути піддано відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за не ввімкнення світла фар за межами населеного пункту, оскільки згідно п.9.8 ПДР, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами, повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Денні ходові вогні - це зовнішні світлові прилади і з точки зору ПДР України вони є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР України «Попереджувальні сигнали», в той час як вимоги ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо користування зовнішніми світловими приладами передбачено у розділі 19 ПДР України «Користування зовнішніми освітлювальними приладами». Тобто, правопорушення скоєне нібито позивачем підпадає під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 125 КУпАП, відповідно до змісту якої, інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження. Відповідач повинен був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України згідно положення ч. 2, ст. 19 «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи». В зв`язку з зазначеним, позивач просив постанову серії ДПО18 №573507 від 22.01.2021 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, щодо нього, - закрити.

13.04.2021 року від представника співвідповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області, надійшло пояснення в якому вказано, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 22.01.2021 року знаходячись на службі, під час виконання службових обов`язків, інспектор відділу організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП молодший лейтенант поліції ОСОБА_2 , виявив транспортний засіб «ГАЗ 2705-414», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням (як пізніше стало відомо) ОСОБА_1 , що рухався о 9 годині 05 хвилин в Одеській області, Ізмаїльський район, автодорога Одеса - Рені, М-15 194 кілометр, поза населеним пунктом без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В подальшому, даний транспортний засіб був зупинений згідно ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські патрульної поліції представились та роз`яснили позивачу суть правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила, Правила дорожнього руху) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; ...». Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен урахувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом. Розділом 9 Правил Дорожнього руху встановлено, що попереджувальні сигнали застосовуються для своєчасного інформування учасників дорожнього руху про намір виконати маневр, залучення уваги транспортного засобу, виділення транспортного засобу в потоці та попередження про небезпечні ситуації. Згідно п. 9.8 ПДР України передбачено з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Тобто, наведеною нормою закріплено обов`язок використання водієм денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла фар протягом певного періоду часу під час руху поза населеними пунктами. Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху встановлено, що денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби. Таким чином, в цьому випадку з боку позивача маються порушення правил користування зовнішніми освітлювальним приладами. Пунктом 19 ПДР України, як зазначає позивач, передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами. Згідно із цим пунктом у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається на всіх механічних транспортних засобах повинні бути ввімкненні - фари ближнього (дальнього) світла. Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, що, з огляду на положення п. 9.8 ПДР, обумовлює обов`язок його використання протягом певного періоду часу під час руху поза населеними пунктами. При цьому, п. 19 ПДР, на який посилався позивач, не регламентує порядок користування зовнішніми освітлювальними приладами у період з 1 жовтня по 1 травня. Такий порядок визначено саме п. 9.8 ПДР на який обґрунтовано послався в оскаржуваній постанові відповідач. Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення таких дій, зокрема, по-перше - порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами; по-друге - порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Доводи позивача, що відповідач повинен був застосувати вимоги ст. 125 КУпАП, якою передбачена відповідальність за інші порушення ПДР України є не обґрунтованими, оскільки в постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі № 760/4739/17 зазначено, що за аналогічне правопорушення передбачена відповідальність, згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП. Отже, встановивши недотримання позивачем вимог п. 9.8 ПДР, в частині визначених правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, відповідач обґрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності саме за вказаною нормою КУпАП. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17 травня 2018 року у справі №726/786/17 та від 07.02.2018 року пo справі №285/1619/17. Факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксовано на службовий відеореєстратор поліцейських. На 11-ій секунді відеозапису вбачається рух транспортного засобу ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням, як пізніше стало відомо ОСОБА_1 , який рухається поза населеним пунктом без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів. На 9-ій секунді відеозапису, вбачається реєстраційний номер транспортного засобу ГАЗ 2705. Також, на відеозаписі вбачається рух інших учасників дорожнього руху з ввімкненим ближнім світлом фар. На підставі побаченого відеозапису, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення доказано у повній мірі. У позовній заяві позивач стверджував, що заявляв клопотання про перенесення розгляду справи до адміністративної будівлі. Однак, дане твердження позивача є помилковим та неправдивим, так як під час розгляду справи від позивача не надходило жодного письмового та усного клопотання з приводу перенесення розгляду справи, підтвердження є відеозаписи зі службового портативного відео реєстратора розташованого на форменому одязі працівників патрульної поліції. Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив ПДР та/або якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу. Під час розгляду справи, позивача було ознайомлено з його правами згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Треба врахувати, що позивач скористався своїм правом на власний розсуд і надав поліцейським письмове пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки, так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст.278 КУпАП - не надходило. За дане правопорушення відповідачем відносно позивача було винесено постанову про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст. 122 КУпАП. Так, відповідачем були дотримані вимоги законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивачу були роз`яснені його права та надана можливість користуватися ними на власний розсуд. Водія було ознайомлено з відеозаписом вчиненого ним правопорушення, що підтверджено ним у позові. Що стосується заявленого позивачем клопотання про надання права скористатися правовою допомогою, то воно було розглянуто інспектором, який запропонував водію скористатися правовою допомогою на місці розгляду справи. При цьому користуватися правовою допомогою є правом особи, стосовно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, а процес реалізації такого права не включає в себе задоволення чи відхилення такої заяви (клопотання) уповноваженим органом (посадовою особою). Позивач міг скористатися правовою допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, зокрема, за допомогою засобів телефонного зв`язку, викликати такого фахівця на місце розгляду справи тощо. Звертаємо увагу суду, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або не вчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються фото- та відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення. Відеореєстратор Хіаоmi Yi Саr DVR закріплений в патрульному автомобілі знаходиться на балансі УПП в Одеській області ДПП, є державною власністю, та призначений для забезпечення дотримання громадянами правил дорожнього руху. Наданий стороною відповідача відеозапис з відеореєстратора Хіаоmi Yi Саr DVR відображає обставини описані в оскаржуваній постанові. На відеозаписі зафіксовано дату, час, місце правопорушення, транспортний засіб позивача, який рухається поза населенням пунктом без ввімкненого ближнього світла фар. Відеозапис правопорушення не має ознаків монтажу та вівся безперервно, від моменту вчинення правопорушення до зупинки автомобіля. На підтвердження факту скоєння позивачем вказаного адміністративного правопорушення та правомірності постанови від 22.01.2021 року стороною відповідача надано до суду відеозапис зроблений реєстратором Хіаоmi Yi Саr DVR, який пройшов відповідне дослідження та є сертифікованим. Подані стороною відповідача відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст. ст. 72,73,74,75,76 КАС відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є належними, допустимими, достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП. Щодо правомірності дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою врегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України і вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України. Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією, які у свою чергу передбачають можливість винесення постанови саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. Тобто під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенням нею порушенням. Посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь. Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В той же час. Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі №520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вищезгаданою правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Крім того, статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються зокрема виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Разом з тим, в обґрунтування власної позиції позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. В своїй позовній заяві позивач не заперечує факт керування автомобілем без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів поза населеним пунктом, а посилається саме на невірну кваліфікацію даного правопорушення помилково вважаючи, що відповідальність за це правопорушення передбачена ст.125 КУпАП. Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях Позивача є склад адміністративного правопорушення. Інспектор мав всі законні підстави для складання адміністративних матеріалів по справі, ним дотримані процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача безпідставні та необґрунтовані. На підставі вищезазначеного, представник співвідповідача просив суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Після відкриття провадження у справі позивач 05.05.2021 р. надав заяву, за якою просив провести розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідач, молодший лейтенант поліції Відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Гросу Микола Іванович, в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції, який проведено без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України.

В ході з`ясування обставин справи та дослідження доказів, судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин:

22.01.2021 року об 9 годині 17 хвилин поліцейським роти з обслуговування м. Ізмаїл УПП в Одеській області лейтенантом поліції Гросу Миколою Івановичем було винесено постанову серії ДП18 №573507, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, яке виразилось у тому, що 22.01.2021 року водій керував транспортним засобом «ГАЗ 2705-414», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » по а/д М-15 Одеса - Рені /на Бухарест/, поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, чим порушив п. 9.8 ПДР, у зв`язку з чим на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. При цьому в постанові зазначено, що до неї додається відеозапис, на якому зафіксоване відповідне порушення.

З дослідженого судом відеозапису зі службового відеореєстратора Хіаоmi Yi Саr DVR, судом встановлено, що підставою для зупинки 22.01.2021 р. о 9 годині 05 хвилин поліцейським транспортного засобу під керуванням позивача, а саме «ГАЗ 2705-414», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » стало те, що на 11-ій секунді відеозапису вбачається рух транспортного засобу позивача, який рухається поза населеним пунктом без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів. На 9-ій секунді відеозапису, вбачається реєстраційний номер транспортного засобу ГАЗ 2705. Також, з відеозапису на 2-й хвилині 51 секунді вбачається рух інших учасників дорожнього руху з ввімкненим ближнім світлом фар.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 9.8 Правил дорожнього руху - під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Твердження позивача, що на його транспортному засобі під час руху було увімкнено ближнє світло фар, спростовуються дослідженими судом відеозаписом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до роз`яснення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається з Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.

Згідно з ч. 2 Розділу ІІІ зазначеної Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд встановивши обставини справи приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є доведеним, а дії молодшого лейтенанта поліції Відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Гросу Миколи Івановича, щодо складення відносно позивача постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності правомірними.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, ст. ст. 122, 251, 283, 287, 288 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до молодшого лейтенанта поліції Відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Гросу Миколи Івановича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников