Справа № 160/8230/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/8230/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року (суддя Голобутовський Р.З.) у справі №160/8230/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № -0462 від 23.03.2020 року винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити податкове зобов`язання, а саме: земельний податок з фізичних осіб, податковий період 2020 рік, сума податкового зобов`язання складає 175867,54 грн.;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № -0462 від 23.03.2020 року винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити податкове зобов`язання, а саме: земельний податок з фізичних осіб, податковий період 2020 рік, сума податкового зобов`язання складає 48659,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення з аналогічних підстав, якими нараховано податкові зобов`язання за 2018 та 2019 роки, які були оскаржені в адміністративному порядку та скасовані ДФС України у 2018 році та ДПС України у 2019 році. Підставою для скасування стало те, що податкові зобов`язання нараховані без отримання інформації (даних Державного земельного кадастру), необхідної для обчислення і справляння плати за землю. Крім цього, за позицією позивачки, вона не є платником земельного податку, оскільки земельні ділянки не були їй передані, в установленому порядку, у власність чи користування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивована тим, що особа набуває статусу платника земельного податку лише у випадку оформлення права власності або користування на земельну ділянку.

Оскільки у спірному випадку встановлено, що право власності, право користування на земельні ділянки, на яких розташовано нерухоме майно, що належить на праві власності позивачці, не було набуте позивачкою у встановленому законом порядку та таке право за

позивачкою не зареєстровано, то суд першої інстанції вказав на те, що позивачка не може вважатися платником земельного податку.

Не погодившись з рішенням суду, третя особа подала апеляційну скаргу, в які посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка не є платником земельного податку. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано особливий порядок виникнення права користування земельною ділянкою, у разі набуття особою права власності на нерухоме майно, що знаходиться на такій земельній ділянці. З цього приводу скаржник вказує на те, що оскільки позивачка набула право власності на нерухоме майно, то з дня набуття такого права до неї перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій таке нерухоме майно розташовано, а отже вона є платником земельного податку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позиція позивачки обґрунтована тим, що при обчисленні податкових зобов`язань відповідачем не було дотримано установлений законом порядок, а саме за відсутності даних земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та без урахування належній позивачці частки у нерухомому майні.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частини: будівля їдальні літ. Б4-2, яка складається з приміщення підвалу площею 463,5 кв.м, І поверх площею 471,0 кв.м, II поверх площею 483,6 кв.м, загальною площею 1418,1 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується свідоцтвом від 19.03.2001 року, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_2 , реєстровий №1141 та реєстраційного посвідчення БТІ від 22.03.2001 року, записаного в реєстрову книгу за №20-НФ, реєстровий №1086-93.

Згідно з листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 17.09.2019 року №3427/04-36-51-40 на запит позивача від 11.09.2019 року б/н, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Соборному управлінні ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник земельного податку за земельні ділянки по фактичному розміщенню нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові №:02:112:0052 та №:02:112:0053, площами 0,049 га та 1,1771 га відповідно.

На підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими позивачці визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку за 2020 рік, а саме:

№-0462 від 23.03.2020 року, відповідно до якого визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 48659,00 грн. за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік;

№-0462 від 23.03.2020 року відповідно до якого визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 175867,54 грн. за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік.

Із розрахунку наведеному у відзиві на позов вбачається, що податкові зобов`язання визначені таким чином:

1.Розрахунок земельного податку за 2020 рік за земельну ділянку з кадастровим номером :02:112:0052.

Вартість частки земельної ділянки, що є у користуванні:

490,0кв.м х 581,21грн. (базова вартість земельної ділянки) х 2,09 (Км2) х 1,09 (Км3) х 2,50 (Кф) = 1 621 966,76грн.

1 621 966,76грн. х 3% (ставка земельного податку відповідно до рішення міської ради №8/30 від 21.02.2018) = 48 695,0грн.

2. Розрахунок земельного податку за 2020 рік за земельну ділянку з кадастровим номером :02:112:0053.

Вартість частки земельної ділянки, що є у користуванні:

1771,0кв.м х 581,21грн. (базова вартість земельної ділянки) х 2,09 (Км2) х 1,09 (Км3) х 2,50 (Кф) = 5 862 251,30грн.

5 862 251,30грн. х 3% (ставка земельного податку відповідно до рішення міської ради №8/30 від 21.02.2018) = 175 867,54грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка не є платником земельного податку.

Такі висновки суду першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, не узгоджуються з положеннями податкового та земельного законодавства.

У відповідності із п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно із п.286.6 ст.286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до ч.1, 2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ст..120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, враховуючи наведені норми права та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що позивачка є власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачка не є платником земельного податку.

В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.14.1.72. п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з абз.1 п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з абз.2 п.286.1 ст.286 ПК України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів.

Пунктами 4, 9, 10 цього Порядку передбачено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

- Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Отже, з метою нарахування земельного податку, контролюючий орган повинен мати інформацію про нормативну грошову оцінку об`єкта оподаткування, отриману у спосіб, визначений вказаними нормами права.

У спірному випадку відповідачем не доведено того, що ним здійснено розрахунок земельного податку виходячи із нормативної грошової оцінки, отриману у визначений законом спосіб.

А наведені у відзиві на позов розрахунки земельного податку свідчать про те, що такої інформації (нормативну грошову оцінку земельних ділянок) контролюючий орган, на час визначення податкових зобов`язань, не мав, у зв`язку з чим самостійно її визначав шляхом множення базової вартості земельної ділянки на відповідні коефіцієнти.

Отже, оскаржувані рішення відповідача, з огляду на їх прийняття без урахування даних державного земельного кадастру, не можливо визнати правомірними.

З приводу цього слід зазначити і те, що відповідачем раніш були винесені податкові повідомлення-рішення з аналогічних підстав, якими нараховано позивачці податкові зобов`язання за 2018 та 2019 роки та які були оскаржені в адміністративному порядку. За наслідками розгляду скарг зазначені податкові повідомлення-рішення були скасовані ДФС України у 2018 році та ДПС України у 2019 році. При цьому. підставою для скасування стало те, що податкові зобов`язання нараховані без отримання інформації (даних Державного земельного кадастру), необхідної для обчислення і справляння плати за землю.

Тобто, центральний орган виконавчої влади вже звертав увагу своїх підрозділів на неможливість визначення податкових зобов`язань з земельного податку без отримання у встановленому порядку інформації, необхідної для обчислення і справляння плати за землю.

Крім цього, з наведених відповідачем розрахунків не вбачається того, що вони здійснювалися відносно не всієї земельної ділянки, а частини, так як позивачка є власником Ѕ частини нерухомого майна.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень рішень, що є підставою для їх скасування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду, в частині визначених підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №160/8230/20 змінити, виклавши його мотивувальну частину з урахуванням висновків, які зроблені судом апеляційної інстанції у цій справі.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 29.04.2021р.

Повне судове рішення складено 30.04.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк