Справа № 420/1391/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1391/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний сОдеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
01.02.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 8 807 грн. 16 коп.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 8 807 грн. 16 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.07.2019 року №77-рс, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.07.2019 року №136 встановлено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно належної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 згідно довідки розрахунку №25 на суму 8807,16 грн. Однак, вказано у позові, під час звільнення позивачу не виплачено компенсацію за неотримане речове майно в сумі 8807,16 грн.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

Вказаною ухвалою судом вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

15.03.2021 року (вх.№12720/21) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками.

У відзиві вказано, що командування військової частини НОМЕР_1 підтверджує факт того, що ОСОБА_1 дійсно не отримував компенсації за неотримане речове майно, що належить йому до видачі у зв`язку з його особистим небажанням. Як стверджує відповідач, позивач не звертався з відповідним рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про своє бажання щодо отримання даної компенсації. Як стверджує відповідач, жодних претензій до командування військової частини НОМЕР_1 та до посадових осіб військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 письмовим рапортом не вказував при звільненні. На думку відповідача, ОСОБА_1 мав подати рапорт неотримання довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі та нарахуванню грошової компенсації вартості за неотримане речове майно по причині не знання порядку.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, враховуючи період перебування головуючого судді по справі у відпустці, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72- 79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Відповідно до витягу з наказу Командира військової частини пп НОМЕР_2 від 16.02.2017 року №42, солдата ОСОБА_1 , прийнятого наказом начальника Навчального центру від 16.02.2017 року №22-РС на військову службу за контрактом, з 16.02.2017 року зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення за нормою №1 (загальновійськова) з 16.02.2017 року, призначений на посаду курсантів відповідно спеціальності та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 450 гривень на місяць, шпк «солдат» (а.с. 13).

Відповідно до довідки №1763 від 15.08.2017 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройних Силах України за контрактом, відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 04.04.2017 №74, зарахований до особового складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей та перебуває на військовій службі по теперішній час (а.с. 14).

14 травня 2018 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 (а.с.18).

Відповідно до довідки від 24.06.2019 року №1321 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, виданої військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в період з 20 червня 2018 року по 27 січня 2019 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 20).

Згідно з витягу з наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2019 року №136, позивач звільнений з військової служби у запас за статтею 26 ч. 5 п.2 пп. «б» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з 05.07.2019 року виключений зі списків особового складу військової частини (а.с. 17,33).

Вислуга років позивача становить 2 роки, 4 місяці та 18 днів (календарна) та 1 рік, 2 місяці, 29 днів (пільгова). Загальна - 3 роки 7 місяців 15 днів.

Вказаним наказом встановлено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно належної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 згідно з довідкою-розрахунку №25 на суму 8807,16 грн.

Як стверджує позивач та підтверджено відповідачем ОСОБА_1 не отримав грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно належної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 згідно з довідкою-розрахунком №25 на суму 8807,16 грн.

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 8 807 грн. 16 коп. протиправною, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частиною 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011) передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначений Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - порядок №178).

Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригідад якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до п.5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З аналізу вищенаведеного суд дійшов висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Як свідчать матеріали справи, позивача з 05.07.2019 виключено із списків особового складу Військової частини та всіх видів забезпечення.

Так, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Як вже вказано вище, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Тобто, необхідною умовою для виплати компенсації є:

- подання рапорту;

- прийняття наказу, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна.

Зі змісту наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2019 року №136 вбачається, що ним встановлено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно належної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 згідно з довідкою -розрахунком №25 на суму 8807,16 грн.

Тобто, рішення на підставі якого повинна бути виплачена позивачу грошова компенсація відповідачем прийнято.

При цьому за умов чинності наказу №136, суд при вирішенні даної адміністративної справи не перевіряє питання щодо того чи було подано позивачем відповідну заяву (рапорт) про виплату даної компенсації.

Таким чином, у позивача виникло право на отримання суми компенсації за неотримане речове майно, яка зазначена у довідці № 25 про вартість речового майна, що належить до видачі, а у відповідача у зв`язку із прийняттям наказу від 05.07.2019 року №136 - виник обов`язок по її виплаті.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту d Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити дії є такою, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несплати ОСОБА_1 компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 8 807 грн. 16 коп.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 8 807 грн. 16 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ).

Суддя С.М. Корой