Справа № 140/1634/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1634/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не виплати грошової компенсації за перебування у службовому відрядженні; стягнення заборгованості по витратах на службове відрядження в розмірі 16580,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебував на грошовому та інших видах забезпечення у Волинському обласному військовому комісаріаті. У свою чергу, у період з 22.09.2019 по 17.10.2019 позивач перебував у службовому відрядженні. Після повернення з відрядження позивач перебував на лікуванні з 18.10.2019 по 29.10.2019. 14.01.2020 позивач склав звіт про витрачання коштів у сумі 16580,00 грн., затвердив його підписом Старовижівського військового комісара та відтиском гербової печатки, та у подальшому разом з іншими документами скерував до ІНФОРМАЦІЯ_3 для здійснення оплати. Проте, після звільнення з посади у Старовижівському РВК заборгованість по відрядженні перед ним не погашалась, а оригінали документів про відрядження повернуті без оплати в липні 2020 року. У подальшому після переведення для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , позивач через представника неодноразово звертався із заявами про здійснення виплати компенсації грошових коштів, витрачених на службове відрядження. Однак, дані заяви ІНФОРМАЦІЯ_4 були залишені без задоволення. Позивач таку бездіяльність відповідача вважає протиправною та такою, що порушує права та інтереси позивача. Крім того, позивач вказує, що об`єктивно, що у військовій частині НОМЕР_2 не підтверджують факт перебування позивача саме у ній у відрядженні, оскільки відмітившись у посвідченні про відрядження позивач вибув за командою до Логістики Командування Сухопутних військ ЗС України, оскільки саме там і повинен був перебувати згідно виклику у відрядження.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача даний позов не визнає, оскільки після дострокового повернення зі службового відрядження встановленим порядком не доповів безпосередньому керівнику про причини й обставини свого передчасного повернення, оскільки відрядження повинно було тривати до 23.10.2019 включно. За вищевказаним фактом та власне, виконання майором ОСОБА_1 службових обов`язків у стані алкогольного сп`яніння останній був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Також представник відповідача посилається на лист військової частини НОМЕР_2 , у якому вказано, що позивач у зазначеній військовій частині у відрядженні не перебував. Крім того, представник відповідача вказує на неможливість перебування позивача у Командуванні Сухопутних військ ЗСУ, а не у в/ч НОМЕР_2 з огляду на положення пункту 5 Інструкції про відрядження військовослужбовців ЗСУ. З огляду на вищевказані обставини та відсутності достатніх й належних підстав для підтвердження факту перебування позивача у відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 , керуючись пунктом 19 Інструкції про відрядження військовослужбовців ЗСУ (стосовно заборони здійснення виплати добових та відшкодовувати витрати на найм житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення), було прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу витрат на службове відрядження, оскільки відомості, вказані у посвідченні про відрядження спростовуються іншими матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно листа від 21.09.2019 на виконання вимог розпорядження начальника штабу першого заступника командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 17.09.2019 №116/10/2/1/181 тимчасово виконуючий обов`язки начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » вимагав військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 відрядити з 23.09.2019, терміном на 30 днів майора ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 в інтересах логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

У свою чергу, як вбачається з витягу з наказу військового комісара Старовижівського РВК від 22.09.2019 №90 майора ОСОБА_1 вважати таким, що вибуває у відрядження в/ч НОМЕР_2 з 23.09.2019 по 23.10.2019 в інтересах логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Як вбачається з посвідчення про відрядження від 22.09.2019 №43 позивач 23.09.2019 вибув із Старовижівського РВК та 23.09.2019 прибув у в/ч НОМЕР_2 , у свою чергу 17.10.2019 ОСОБА_1 вибув із в/ч НОМЕР_2 та 17.10.2019 прибув у Старовижівський РВК, що підтверджується відповідними підписами посадових осіб та печатками.

19.08.2020 представник позивача звернувся до відповідача з листом, у якому просив забезпечити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації грошових коштів, витрачених на службове відрядження у 2019 році на суму 16580,00 грн.

Листом від 06.11.2020 відповідач повідомив представника позивача, що відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2020 №2222, майор ОСОБА_1 за період з 23.09. до 17.10.2019 у відрядженні у вказаній вище частині не перебував, а тому нарахувати та виплатити компенсацію грошових коштів у сумі 16580,00 грн., витрачених останнім у службовому відрядженні, немає підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02 лютого 2011 року №98 (далі - Постанова №98) визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, працівників Національного антикорупційного бюро визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Національним антикорупційним бюро, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105 затверджено Інструкцію про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (далі Інструкція №105).

Відповідно до пункту 2 Інструкції, відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами) (пункт 4 Інструкції №105).

Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (пункт 6 Інструкції №105).

Пунктом 7 Інструкції №105 передбачено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця, а днем прибуття з відрядження день прибуття транспортного засобу до населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця. У разі відправлення транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 00 годин і пізніше наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де проходить службу відряджений військовослужбовець, у строк відрядження зараховується час, потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого військовослужбовця до місця служби.

Відповідно до пункту 9 Інструкції №105 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України.

Пунктом 10 Інструкції №105 визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Відповідно до пункту 11 Інструкції №105 за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.

Час перебування в дорозі, за який провадиться виплата добових під час відрядження, визначається за діючим розкладом руху залізничного, водного та повітряного транспорту, враховуючи час затримки відрядженого в дорозі з причин, які від нього не залежать, і час на пересадки.

Причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є хвороба, що позбавила його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні підтверджуватися відповідними документами.

Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця проходження служби, що зараховуються як два дні.

При відрядженні військовослужбовця строком на один день або в таку місцевість, звідки військовослужбовець має змогу щодня повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу.

Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

За відсутності наказу про відрядження добові витрати не виплачуються.

Згідно пункту 12 Інструкції №105 військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.

Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються витрати на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання в місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат за всі дні проживання.

Витрати на харчування, вартість якого включена до рахунків на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях або до проїзних документів, оплачуються відрядженим військовослужбовцем за рахунок добових витрат.

Витрати на найм житлового приміщення за час вимушеної зупинки в дорозі, що підтверджуються відповідними документами, відшкодовуються в порядку й розмірах, передбачених цим пунктом.

Витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення, відшкодовуються з дозволу командира (начальника, керівника) згідно з оригіналами підтвердних документів. Зазначені витрати не є надміру витраченими коштами.

У разі проїзду автомобільним транспортом виплата добових здійснюється за час фактичного перебування в дорозі, але не більше ніж за час, визначений розрахунком руху, 200 км на добу.

Пунктом 13 Інструкції №105 передбачено, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де проходить службу відряджений військовослужбовець, або до місцеперебування у відрядженні.

За наявності декількох видів транспорту від місця проходження служби до місця відрядження командир (начальник, керівник) може запропонувати відрядженому військовослужбовцю вид транспорту, яким йому слід користуватися. У разі відсутності такої пропозиції військовослужбовець самостійно вирішує питання про вибір виду транспорту.

Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого командиром (начальником, керівником) за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами).

Відрядженому військовослужбовцю понад установлені суми компенсації витрат у зв`язку з відрядженням відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи, користування в поїздах постільними речами та найм житлового приміщення згідно з підтвердними документами в оригіналі (пункт 14 Інструкції №105).

Згідно пункту 17 Інструкції №105 відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.

Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.

Якщо військовослужбовець отримав аванс на відрядження і не виїхав, він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси зазначені кошти.

Відповідно до пункту 18 Інструкції №105 витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовуються.

Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки засвідчуються підписом та гербовою печаткою: в апараті Міністерства оборони України керівника структурного підрозділу Міністерства оборони України або його заступника; у Генеральному штабі Збройних Сил України керівника структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України або його заступника; в інших органах військового управління керівника органу військового управління або його заступника; у з`єднанні командира з`єднання або його заступника; у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях командира (начальника, керівника) військової частини (військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації) або його заступника; в установах, організаціях, на підприємствах та інших органах державної влади посадової особи, яка має право засвідчувати документи гербовою печаткою (пункт 20 Інструкції №105).

Як було встановлено судом позивач 23.09.2019 вибув із Старовижівського РВК та 23.09.2019 прибув у в/ч НОМЕР_2 , у свою чергу 17.10.2019 ОСОБА_1 вибув із в/ч НОМЕР_2 та 17.10.2019 прибув у Старовижівський РВК, що підтверджується посвідченням про відрядження.

Згідно звіту про використання коштів наданих на відрядження від 14.01.2020, ОСОБА_1 були понесені витрати у службовому відрядженні у загальній сумі 16580,00 грн., а саме: добові 1500,00 грн., оренда житла 14400,00 грн., квитки 680,00 грн. Вартість понесених витрат підтверджується квитками від 23.09.2019 та від 17.10.2019, рахунком за надані послуги з оренди житла від 23.09.2019.

Разом з тим, як встановлено судом відповідачем листом від 06.11.2020 було відмовлено позивачу в компенсації грошових коштів у сумі 16580,00 грн., витрачених останнім у службовому відрядженні у зв`язку з тим, що відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2020 №2222, ОСОБА_1 за період з 23.09 до 17.10.2019 у відрядженні у вказаній вище частині не перебував.

Однак, суд вважає безпідставними дані твердження відповідача, оскільки наказом військового комісара Старовижівського РВК від 22.09.2019 №90 ОСОБА_1 вибув у відрядження у в/ч НОМЕР_2 з 23.09.2019 в інтересах логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України. Крім того, у посвідченні про відрядження містяться відповідні відмітки про прибуття та вибуття позивача до в/ч НОМЕР_2 . Доказів повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 чи ІНФОРМАЦІЯ_6 про факт неприбуття ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 або про проведення службових розслідувань по даному факту відповідачем не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт Старовижівським РВК був складений ще 14.01.2020, разом з тим відповідачем до моменту звернення представника позивача з адвокатським запитом (19.08.2020) з проханням провести нарахування та виплату компенсації грошових коштів на службове відрядження, жодних рішень прийнято не було. Тобто відповідачем взагалі не давалась оцінка документам, поданих позивачем на підтвердження понесених витрат у службовому відрядженні, як і не приймалось рішень по даному питанню. Лише листом від 06.11.2020 №743 повідомлено про відсутність підстав для нарахування коштів, витрачених у службовому відрядженні, з посиланням на лист в/ч НОМЕР_2 , у якому повідомлено про те, що позивач у відрядженні у вказаній частині не перебував.

Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті витрат на службове відрядження з посиланням на пункт 19 Інструкції №105, оскільки відповідно до вказаного пункту забороняється здійснювати виплату добових та відшкодовувати витрати на найм житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення. Однак, представником відповідача жодних документів про прийняття рішення про відмову позивачу у виплаті витрат на відрядження на підставі вказаного пункту надано не було, як і не було зазначено, з якими саме порушеннями було видано посвідчення про відрядження ОСОБА_1 .

У свою чергу, суд повторно вказує, що посвідчення про відрядження ОСОБА_1 оформлене у порядку встановленому законодавством, містить дати прибуття та вибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 та в/ч НОМЕР_2 , скріплене печатками та підписами посадових осіб, жодних порушень порядку оформлення вказаного посвідчення судом не встановлено, а представником відповідача не доведено.

Суд звертає увагу, що згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи встановленні обставини справи, суд приходить до висновку про те, відповідачем не доведено наявність підстав для відмови позивачу у відшкодуванні витрат на відрядження, оскільки відповідачем не було досліджено подані позивачем документи, жодних обґрунтованих рішень по даному факту прийнято не було, а також враховуючи розбіжність підстав для відмови у виплаті понесених витрат, крім того, зважаючи на обов`язок відповідача перевірити правильність та належність поданих позивачем документів, чого у даному випадку зроблено не було, суд, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті грошової компенсації ОСОБА_1 за перебування у службовому відрядженні та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про виплату ОСОБА_1 витрат на службове відрядження, з урахуванням висновків суду.

Крім того, згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений згідно з квитанцією від 26.02.2021 №11.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за перебування у службовому відрядженні за період з 23 вересня 2019 року по 17 жовтня 2019 року у військовій частині НОМЕР_2 .

Зобов`язати Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути питання про виплату ОСОБА_1 витрат на службове відрядження за період з 23 вересня 2019 року по 17 жовтня 2019 року у військовій частині НОМЕР_2 , з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Теремнівська, 85а, ідентифікаційний код 08013516) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко