Справа № 360/2210/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 360/2210/20

адміністративне провадження № К/9901/14561/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів- Кашпур О.В., Радишевської О.Р.

перевірив касаційну скаргу Луганської обласної прокуратури на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, надбавки за класний чин, надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та щомісячної премії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луганської обласної прокуратури, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: стягнути з відповідача на його користь невиплачену при звільненні вихідну допомогу в розмірі 35551,53 грн; 52480,83 грн за 31 день затримки виплати вихідної допомоги у зв`язку із звільненням за ініціативою роботодавця, тобто 1692,93 грн середньоденної заробітної плати за кожен день затримки розрахунку з 05 травня 2020 року по 04 червня 2020 року (день звернення до суду з позовом) та по день винесення судового рішення; 52923,29 грн недоотриманої суми заробітної плати за період з 25 вересня 2019 року по дату його звільнення - 05 травня 2020 року до якої входить надбавка за класний чин, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та щомісячна премія. Позов обґрунтовано тим, що з 29 серпня 1996 року по 05 травня 2020 року він працював в органах прокуратури України на різних посадах. Наказом від 30 квітня 2020 року № 536к його звільнено з 05 травня 2020 року з посади начальника управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Луганської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України року (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) «Про прокуратуру». Посилаючись на те, що при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року в позові відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, в частині відмови у позові про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та прийнято нове рішення, яким позов в цій частині задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Луганської обласної прокуратури в частині не виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 41 124,10 грн та 2000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

21 квітня 2021 року Луганська обласна прокуратура подала касаційну скаргу на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України та необхідність відступлення від висновку Верховного Суду на який послався суд апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Одночасно Луганська обласна прокуратура просить передати матеріали справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на пріоритетність норм Закону України «Про прокуратуру» перед положенням Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відсутність єдиної судової практики, з посиланням на рішення Верховного Суду у справах №№820/1119/16 та 560/3971/19 та наявність виключної правової проблеми.

Предметом спору у цій справі, зокрема, є стягнення невиплаченої вихідної допомоги прокурору, у зв`язку із його звільненням за ініціативою роботодавця та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду у справах №№ 804/7399/16 та 820/1119/16 та виходив з того, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» однією з умов звільнення прокурора з посади є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами КЗпП України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством. Водночас, норми Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру», у тому числі частина перша статті 46-2, якою передбачалось звільнення прокурорів за КЗпП України, втратив чинність 15 липня 2015 року на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу XII Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а тому, на час звільнення позивача, правові підстави для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами норм Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» відсутні. Враховуючи те, що позивача звільнено з органів прокуратури 30 квітня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не набув права на отримання вихідної допомоги, виплату якої передбачено статтею 44 КЗпП України.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції і скасовуючи його в частині відмови в позові про стягнення вихідної допомоги при звільненні, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду у справі №560/3971/19, в якій Суд указав, що унесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом. Водночас, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання. Верховний Суд також зазначив, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, що є державною гарантією, що полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У касаційній скарзі заявник, зокрема, зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, що застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі, проте підставами для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України Луганська обласна прокуратура зазначила велику кількість справ за такими позовами та постійне зростання їхньої кількості. Заявник жодним чином не обґрунтовує таку необхідність, а лише цитує норми Закону України "Про прокуратуру" та КЗпП України і зазначає, що <....суд через логіку своїх суджень розширює вже відомі межі норм права, прилаштовуючи їх до нових умов, в яких є спірні правовідносини, оскільки останні сьогодні стрімко розвиваються як у світі, так і в Україні>.

Верховний Суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки зростаюча кількість справ за позовами прокурорів та перебування у провадженні Верховного Суду подібних справ не свідчать про існування обставин, що дають обгрунтовані підстави для необхідність застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, так як саме висловлення Верховним Судом необхідного висновку у справі №560/3971/19 наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики.

Заявник також посилається на висновки Верховного Суду у справі № 820/1119/169, висловлені Судом у січні 2018 року.

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 відзначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необхідність застосування висновків Верховного Суду, висловлених у грудні 2020 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

За таких обставин Верховний Суд не вирішує клопотання Луганської обласної прокуратури про передачу справи №824/1309/15-а на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луганської обласної прокуратури на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, надбавки за класний чин, надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи та щомісячної премії відмовити.

2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська