Справа № 160/12002/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12002/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 р. (суддя: Златін С.В.) в адміністративній справі №160/12002/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період квітень-серпень 2020 р. із застосуванням обмеження нарахування у сумі 47 230,00 грн.; зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а також надбавки за вислугу років 70% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період квітень - серпень 2020 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період 18 квітня по 28 серпня 2020 р. із застосуванням обмеження нарахування у сумі 47 230 грн. Зобов`язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня

календарного року, а також надбавки за вислугу років 70% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 р.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції, прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити. Скаржник зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що відповідач при нарахуванні та виплати суддівської винагороди мав керуватися виключно Законом України Про судоустрій і статус суддів. У спірний період нарахування суддівської винагороди позивачу здійснювалось у відповідності до статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік (в редакції Закону № 553-ІХ).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

Позивач є суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська, що підтверджується копією Указу Президента України № 82/2015 від 14 лютого 2015 р. та копією наказу виконуючого обов`язки голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська № 02-ОС від 03 березня 2015 р., який містяться у матеріалах справи.

Наказом в.о. голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська № 01-ОС від 15 січня 2020 р. позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 р. із застосуванням обмеження нарахування.

Колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1-5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

18 квітня 2020 р. набрав чинності Закон № 553-IX, згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено, у тому числі, статтею 29, відповідно до якої у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша). Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті); (частина третя).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 р. №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Зважаючи на те, що до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у спірний період зміни не вносилися, тому законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.

Щодо доводів апеляційної скарги про неузгодженість між Законом № 553-ІХ та Законом № 1402-VIII.

Так, Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 р. у справі № 340/1916/20 вказав на те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей Закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону № 294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож спеціальність Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її продовженням, у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 р. в адміністративній справі №160/12002/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 квітня 2021 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, відповідно до пункту 1 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук