Справа № 162/134/21
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №162/134/21
Номер провадження 2-а/162/8/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Цибень О.В.,

при секретарі - Будько І.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - Кіпня О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Любешів адміністративну справу № 162/134/21 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Кіпня Олександра Васильовича, Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до поліцейського СРПП №4 Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області Кіпня О.В., Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУПН у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 05.03.2021 року до участі у даній адміністративній справі у якості співвідповідача залучено ГУНП у Волинській області.

Позивач обгрунтовує вимоги тим, щo постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №775742 від 11.11.2020 року відповідачем на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Вказує, що дана постанова є безпідставною, оскільки маневр повороту він здійснював відповідно до вимог Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не були відібрані пояснення, не вручено копію постанови та не дотримано вимог, які вчиняються при розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Тому вважає дану постанову незаконною та просить її скасувати.

Крім цього, просить поновити строк на оскарження постанови, оскільки в день прийняття 11.11.2020 року він її не отримував, а отримав 18.02.2021 року у відділі ДВС, а тому до суду із позовом звернувся із дотриманням строку.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також відповідачем, у визначений ухвалою строк, відзиву не подано. На виконання ухвали про витребування завірених копій матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 відповідачами надано лише рапорт ЄО №2778 від 11.11.2020 року.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити із вказаних у ньому підстав.

Відповідач Кіпень О.В. в судовому засіданні вказав, що копію постанови позивачу не вручалась, направлялась поштовим відправленням, проте підтверджуючі документи у нього відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАСУ позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що копію постанови у день її складання позивач не отримував, документів, які б підтверджували її отримання шляхом поштового відправлення суду не надано.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, а також обставини, якими позивач обґрунтовує поважність причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, які визнаються поважними, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення з позовною заявою.

Із постанови серії БАА №775742 від 11.11.2020 року вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за порушення п.9.2 ПДР, а саме при здійсненні маневру повороту не ввімкнув лівий покажчик повороту, за що відповідальність встановлена ч.2 ст. 122 КУпАП.

Суд зауважує, що п. 9.2 ПДР містить два підпункти, однак у даній постанові не конкретизовано, який саме підпункт було порушено.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказав, що маневр повороту він здійснював відповідно до вимог ПДР.

Також з п. 7 даної постанови вбачається, що до неї додається відео. Однак на виконання ухвали суду про витребування завірених копій матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП відповідачами надано лише рапорт ЄО №2778 від 11.11.2020 року, оскільки постанова серії БАА №775742 від 11.11.2020 року направлена для примусового виконання до Любешівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Проте суд звертає увагу, що рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП України, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративне правопорушення внаслідок недотримання ПДР.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" (від 6 грудня 1988 року, серія А, № 146, с. 31, п. 77 ) ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що встановити наявність вини у вчиненні адміністративного правопорушення лише за постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо, а відповідачем не надано суду жодного належного доказу вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, чим не виконано обов`язку щодо доказування в даній адміністративній справі, не доведено правомірність свого рішення, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.293 КУпАП встановлено, що орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №775742 від 11 листопада 2020 року.

Позов ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Кіпня Олександра Васильовича, Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Любешівського відділення поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Кіпня Олександра Васильовича про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок щодо ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №775742 від 11 листопада 2020 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 1 Розділу VІІ Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 07 травня 2021 року.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області О.В. Цибень