Справа № 451/1551/14-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 451/1551/14-а пров. № А/857/5900/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2020 року у справі № 451/1551/14-а (головуючий суддя Семенишин О.З., час ухвалення 13:34 год., м. Радехів Львівської області, повний текст рішення складений 29 вересня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Львівської митниці ДФС, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил за №2021/20915/14 від 08.10.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 жовтня 2014 року голова комісії з реорганізації Львівської митниці Міндоходів Жук Віктор Андрійович виніс постанову у справі про порушення митних правил за №2021/20915/14, якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 67 Міністерство доходів і зборів ліквідоване та відновлена діяльність Державної митної служби. Позивач вважає, що всупереч вимогам закону процесуальні документи по справі були прийняті особами, не уповноваженими на такі дії.

Так, протокол про порушення митних правил склав головний державний інспектор м/п ,,Скнилів Львівської митниці Міндоходів Бевз Тарас Володимирович, тобто посадова особа органу, який був ліквідований зазначеною постановою КМ України №67. А в подальшому справу про порушення митних правил розглянув і постанову всупереч вимогам ст. 523 МК України виніс голова комісії з реорганізації Львівської митниці, а не керівник митниці чи його заступник, тобто особа, не уповноважена на розгляд таких справ і прийняття по них рішень.

Окрім цього, позивач вважає, що викладені в оскарженій постанові висновки є необґрунтованими і такими, що суперечить обставинам справи. Зокрема, вона працює агентом з митного оформлення і перебуває в трудових відносинах з митним брокером ПП ,,Концепт-Брокер, відповідно її посадові обов`язки визначені статтею 418 МК України. Декларантом у даному випадку є власник товару ОСОБА_3 , з яким був укладений договір №285/14 від 26.08.2014 року ,,Про надання послуг по декларуванню товарів.

Під час заповнення митної декларації вона використала Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №209150000/2014/8276 від 29.08.2014 року і додатковий аркуш до нього. Також вона використала дані із Сертифікату відповідності №UA.022.0089296-14 на автомобіль, що піддавався митному огляду, виданий ДП ,,Вінницястандартметрологія, у якому вказано, що це автомобіль вантажний і визначено код УКТЗЕД 8704. Крім цього, із фотографій автомобіля, наданих декларантом (власником) ОСОБА_3 визначалося, що в автомобілі є тільки два місця для сидіння та наявна перегородка між місцем водія і вантажним відділенням. Також при заповненні декларації вона використала дані Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, у якому в графі «J» зазначено символ N1, що згідно технічного регламенту означає, що автомобіль - вантажний, призначений для перевезення вантажів, та пояснення самого декларанта ОСОБА_3 щодо опису і стану автомобіля.

Із посиланням на норми матеріального права та акцентуючи увагу, що при заповненні вантажної митної декларації вона виконала всі вимоги законодавства, просила оскаржену постанову визнати протиправною та скасувати, судові витрати віднести на відповідача (т.1, а.с.2-4).

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 04 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року, позов задоволений, постанова у справі про порушення митних правил №2021/20915/14 від 08 жовтня 2014 року визнана протиправною та скасована (т.1, а.с.199-204).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року постанова Радехівського районного суду Львівської області від 04 липня 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року у справі № 451/1551/14-а скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.4-12).

За наслідками нового розгляду Радехівський районний суд Львівської області 24 вересня 2020 року постановив рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №2021/20915/14 від 08 жовтня 2014 року. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, - закрив у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Також суд стягнув з Львівської митниці ДФС до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2118,00 грн., а також на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 418 грн. 32 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби правонаступник Львівської митниці ДФС подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що під час здійснення митних формальностей за поданою декларантом ПП ,,Концепт-Брокер ОСОБА_1 до митного оформлення на м/п ,,Скнилів Львівської митниці Міндоходів електронною митною декларацією (далі - ЕМД) типу ІМ 40 ДЕ за довідковим номером № 1035 виявлено невідповідності в поданих товаросупровідних документах та ЕМД, а саме: в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу в графі 81 зазначено « 5» місць, а в графі 31 ЕМД декларантом задекларовано «...загальна кількість місць, включаючи місце водія- 2...». Крім цього, автоматизованою системою аналізу та управління ризиками згенеровано форму контролю за кодом « 107-3» ,,Можлива неправильна класифікація товару.

У зв`язку з цим, 03.09.2014 скеровано запит до УМВКТ та ЗРЗЕД Львівської митниці Міндоходів № 4995 з метою перевірки правильності класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно службової записки відділу контролю за класифікацією та кодуванням товарів УМВКТ та ЗРЗЕД № 13-70-52/39-1452-ЕІІ про прийняття класифікаційного рішення № КТ-262-2014 від 05.09.2014 та зміну заявленого декларантом коду згідно з УКТЗЕД з (акцизний податок не стягується) на згідно з УКТЗЕД (ставка акцизного податку 2.18 EUR за 1 см3).

Відповідно до службової записки від 26.05.2020 № 611-7.3-15-25 сума недоборів митних платежів на ввезений автомобіль складає 7063,71 грн., а тому на позивача правомірно накладений штраф в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що складає 21191,13 грн.

З огляду на викладене, відповідач вважає правомірною оскаржену позивачем постанову, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 03.09.2014 року в зону митного контролю м/п ,,Скнилів на адресу одержувача ОСОБА_3 надійшов товар ,,Вантажний автомобіль, бувший у використанні марки PEUGEOT, модель PARTNER, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2009, модельний рік виготовлення 2009.

Позивач ОСОБА_1 , як декларант, надала до Львівської митниці ДФС електрону митну декларацію типу ,,ІМ-40 ДЕ, яка була прийнята та зареєстрована за № 209150000/2014/008748. Автомобіль був ввезений на митну територію України на підставі: рахунка-фактури № 157/14 від 27.08.2014 року, Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 .

11 вересня 2014 року посадові особи Львівської митниці ДФС склали протокол про порушення митних правил № 2021/20915/14, 08.10.2014 року голова комісії з реорганізації Львівської митниці Міндоходів Жук В.А. виніс постанову у справі про порушення митних правил за №2021/20915/14, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та піддана стягненню у вигляді штрафу у розмірі 209 160 гривень 60 копійок.

Зі змісту протоколу про порушення митних правил № 2021/20915/14 від 11 вересня 2014 року та постанови №2021/20915/14 від 8 жовтня 2014 року колегія суддів вбачає, що згідно графи 31 наданої позивачем митної декларації, нею до митного оформлення був заявлений, зокрема, товар ,,Вантажний автомобіль, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування (для перевезення вантажів) марки PEUGEOT, модель PARTNER, номер двигуна - 6388/19В, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, об`єм - 1560 см.3, повна маса - 2195 кг, в/п - 641 кг, пот. 66 kw, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2, дверей - 4, колісна формула 4х2, тип кузова - фургон (позаду водія відсутні дост. місця для встановлення сидінь та пристроїв безпеки, ознаки комфорту), вікна в бокових панелях відсутні, наявні бічні ковзаючи двері, календарний рік виготовлення - 2009, модельний рік виготовлення - 2009, колір білий, виготовлений не на базі кузова л/а. Заявлено код згідно з УКТ ЗЕД - ,, (т.1, а.с.5-9, а.с.15-17).

В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення до Львівської митниці ДФС були надані документи: митна декларація №209150000/2014/008748 від 03.09.2014 року; митна квитанція №20910Ж№0990565 від 29.08.2014 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №209150000/2014/8276 від 29.08.2014 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № № НОМЕР_2 від 06.04.2011 року; рахунок-фактура № 157/14 від 27.08.2014 року; договір про надання послуг митного брокера №285/14 від 26.08.2014; сертифікат відповідності №UA1.022.0089296-14 від 01.09.2014 року; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічного контролю №3105 від 27.08.2014 року; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України, серії НОМЕР_3 17.04.2013 року; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України, серії НОМЕР_4 від 16.05.2013 року; фото автомобіля (т.1, а.с.78-84).

05 вересня 2014 року відділ контролю за класифікацією та кодуванням товарів виніс рішення № КТ-262-2014 про визначення коду товару, яким визначений код згідно з УКТ ЗЕД - (т.1, а.с.79-зворот).

При цьому була встановлена різниця між сплаченими декларантом та нарахованими митницею митними платежами, що становить 69720,20 грн.

Не погодившись із викладеними у протоколі обставинами, ОСОБА_1 надала свої письмові зауваження, у яких зазначила, що в останньому не взято до уваги Акт про проведення огляду №209150000/2014/8276 та додатковий аркуш до нього і Сертифікат відповідності №UA.022.0089296-14 на автомобіль, що піддавався митному огляду, виданий ДП ,,Вінницястандартметрологія (т.1, а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів наявність всіх складових правопорушення, передбаченого статті 485 МК України, зокрема, доказів на підтвердження протиправної мети, умисної форми вини ОСОБА_1 суду не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона проступку, передбаченого статтею 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 Митного кодексу (МК) України визначено, що декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування (пункт 8);

уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта (пункт 63).

За змістом ч.1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно з ч. 6 ст. 259 МК України при ввезенні на митну територію України підакцизних товарів подання попередньої митної декларації, доставка та пред`явлення цих товарів органу доходів і зборів, яким оформлена така попередня митна декларація, є обов`язковими.

Відповідно до частини восьмої статті 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант (ч.4 ст. 266 МК).

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант (ч.5 ст. 266 МК).

Статтею 417 МК України передбачено, що взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що митний брокер несе передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно спірної постанови за статтею 485 МК України полягає у неправильному зазначенні в поданій в митній декларації коду товару згідно УКТ ЗЕД.

Відповідно ж до частини 8 статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться зазначені у цій частині відомості, у тому числі у вигляді кодів.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), що є товарною номенклатурою Митного тарифу України.

Згідно із частиною 4 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Частиною першою статті 458 Митного кодексу (МК) України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами частини першої статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно з ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

За змістом частини першої ст. 9 та ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що за змістом статті 485 МК України склад вказаного вище правопорушення обумовлює наявність у діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Отже згідно диспозиції даної норми порушення митних правил має місце у разі зазначення декларантом: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту); неправдивих відомостей щодо ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Тобто сам по собі факт неправильного зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад правопорушення згідно зі статтею 485 МК України.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 лютого 2021 у справі № 324/580/17 (2-а/324/25/2017) адміністративне провадження № К/9901/37109/18.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач, в порушення ч.2 ст. 2 КАС України, прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необґрунтовано, тобто без повного дослідження об`єктивної та суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без ретельного збору та дослідження матеріалів, що мають доказове значення у справі, дійшовши передчасного висновку про доведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому колегія суддів також враховує доводи позивача про те, що під час заповнення митної декларації вона серед іншого використала Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №209150000/2014/8276 від 29.08.2014 року і додатковий аркуш до нього. В даному акті старший державний інспектор митного поста Рава-Руська ОСОБА_4 визначив тип автомобіля, як вантажний, загальна кількість місць, включаючи місце водія - 2, вікна в бокових панелях відсутні, «… наявні пошкодження, ознаки експлуатації», тобто чітко вказав усі відомості та недоліки даного транспортного засобу, визначенню яких не перешкодив нічний час огляду автомобіля.

Зазначені обставини додатково свідчать про відсутність у позивача умислу на заявлення неправдивих відомостей з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Радехівського районного суду Львівської області від 24 вересня 2020 року у справі № 451/1551/14-а без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 30.04.2021.