Справа № 420/2377/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2377/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка просить:

- Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №12373-12062/Г-02/8-1500/20 від 24 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 січня 2011 року по 30 жовтня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої ним пенсії в розмірі 30423,84 грн.

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , суму компенсації втрати частини доходів, за період з 01 січня 2011 року по 30 жовтня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 30423,84 грн.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням позивачеві пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, що встановлено судовим рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 липня 2011 року по справі №2-а/1522/3996/11, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Представником ГУ ПФУ в Одеській області 18.03.2021 року надано до суду відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії), порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання) та затримка виплати доходів один і більше календарних місяців.

На думку пенсійного органу, позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутня обов`язкова умова, зокрема, утворена доплата має характер разового платежу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області наголошувало, що оскільки поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_2 своєчасно, зазначена позивачем сума боргу за рішенням суду ніяким чином не може бути використана у контексті ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-ІІІ від 19.10.2000 року.

Заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 03.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та повідомлено сторін, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та буде розглянута у строк не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Обставини справи.

Судом всатновлено, що на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 11.07.2011 по справі № 2-а/1522/3996/11, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок державної та додаткової пенсії як інваліду 1-ї групи відповідно до ст. 50, ч 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру державної пенсії в десять мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяв здоров`ю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком та забезпечити відповідні виплати з врахуванням виплачених сум з 01.01.2011, ОСОБА_1 нараховано 30423,84 гри з урахуванням виплачених сум.

Проте, компенсація втраченої ОСОБА_1 пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області нарахована та виплачена не була.

З листа ГУ ПФУ №789/Г-11 від 27 липня 2016 року вбачається, що на виконання Постанови суду, мені, у липні 2014 року було проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату по перерахунку у розмірі 30423,84 грн. без нарахування компенсації втрати частини доходів за період з 01 січня 2011 року, коли Позивач отримував пенсію інваліда 1-ї групи учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії у розмірі меншому, ніж встановлено чинним, на той час, законодавством України.

26.11.2020 року, позивачу було виплачено суми недоотриманої пенсії у розмірі 30423,84 грн. підтверджується, випискою з його карткового рахунку, з якої вбачається, що на картковий рахунок Позивача надійшла грошова сума у розмірі 30423,84 грн., як стягнення заборгованості за постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11 липня 2011 року по справі №2-а/1522/3996/11.

01 грудня 2020 року, Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за рішенням суду (а.с. 7).

Листом №12373-12062/Г-02/8-1500/20 від 24 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 01 січня 2011 року по 31 жовтня 2020 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої ним пенсії в розмірі 30423,84 грн., відмовлено (а.с. 8).

Вважаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно було не нараховано та не виплачено компенсацію втрати частини, у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ надано визначення поняттю "пенсія". Так, відповідно до норм зазначеного закону, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або яку отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначаються Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.

Відповідно до ч.2 ст .55 цього Закону, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-1ІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За правилами статті 3 цього закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону №2050-111 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Частиною 2 ст.6 Закону №2050-III передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Згідно із п. 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 Порядку № 159 встановлено, що компенсації підлягають пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, пільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даному випадку - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Пунктами 3 та 4 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Обчислення суми компенсації передбачене Порядком №159 кореспондується з ст.3 Закону №2050-III, в якому зазначено, що обчислення суми компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Висновки суду.

Зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Положення статті 2 Закону № 2050-ІІІ, встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян,які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої частиною 2 статті 55 Закону № 2262, статтею 2 Закону №2050-111 та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм викладено Верховним Судом у постановах від 15.04.2019 р. (справа № 727/7818/16-а), від 20.02.2018 р. (справа №336/4675/17), від 14.05.2019 р. (справа № 804/2994/18), від 12.06.2019 р. (справа № 425/38/17), від 21.06.2018 р. (справа №523/1124/17) та від 03.07.2018 р. (справа №521/940/17).

Відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.

Судовими рішеннями Приморського районного суду міста Одеси від 11.07.2011 по справі №2-а/1522/3996/11, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2013, встановлена бездіяльність органу, що призначає та виплачує пенсію щодо несвоєчасного перерахунку та виплати пенсії в період з дати виникнення права на такий перерахунок, а саме 01.01.2011 року.

ГУ ПФУ в Одеській області судове рішення, яке набрало законної сили 11.11.2013 року, виконало в повному обсязі лише 26.11.2020 року, тобто нараховані суми недоотриманої пенсії виплачено з порушенням строків їх виплати, про що свідчить виписка з карткового пенсійного рахунку позивача, при цьому відповідач добровільно не здійснив виплату компенсації в зв`язку із втратою частини доходів за минулий час.

Грошові кошти, які нараховані в результаті перерахунку пенсії позивача є доходом в розумінні статтті 2 Закону № 2050-ІІІ, перерахована та виплачена пенсія на підставі судового рішення не має разового характеру, що відповідає правовій позиції, викладеній у Постановах Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №750/1512/16-а та від 19 вересня 2019 року у справі № 522/9778/16-а, тому помилковими є доводи відповідача про відсутність підстав для компенсації втрати частини доходів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 487/6312/16-а та від 12.02.2019 року у справі № 814/1428/18.

Таким чином, суд погоджується з тим, що у позивача виникло право на компенсацію частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих на підставі рішення суду, яке порушене відповідачем.

Суд вважає доводи відповідача про те, що ним поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а тому підстав для виплати компенсації немає - неприйнятними, оскільки компенсація, яка передбачена Законом № 2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (пенсії), що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17.

Також, суд не приймає доводи відповідача, про те, що проведення розрахунку компенсації втрати частини доходу не було предметом спору у справі №2-а/1522/3996/11, оскільки Закон № 2050-ІІІ пов`язує нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу, (перерахованої пенсії), за наявності якої можливе нарахування та виплата компенсації. Крім того, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 522/9778/16-а та від 14.07.2020 у справі №750/1512/16-а.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів, є неправомірними, оскільки наявні всі законні підстави для здійснення такого нарахування та виплати.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволеню.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Von Maltzan and Others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідний розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позовй ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 01.01.2011 по 26.11.2020 року в зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії в сумі 30423,84 грн.

3обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії в сумі 30423,84 за період з 01.01.2011 по 26.11.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Бутенко