Справа № 804/6406/17
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року Справа № 804/6406/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Підлужного В.М.,
представника відповідача: Орел А.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мефферт Ганза Фарбен» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
04.10.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мефферт Ганза Фарбен» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, в якому позивач просив суд:
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2017 року у справі №804/6406/17 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2017 року у справі № 804/6406/17 - без змін.
Адміністративна справа №804/6406/17 за позовною заявою Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мефферт Ганза Фарбен» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 20.10.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №804/6404/17 за позовною заявою Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мефферт Ганза Фарбен» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 24 листопада 2020 року.
В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначається, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача дійшов помилкових висновків про порушення останнім приписів п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201, Податкового кодексу України (далі - ПК України) та про заниження Спільним підприємством з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мефферт Ганза Фарбен» внаслідок цього податку на прибуток за 2015 та 2016 роки на суму 897833,86грн., а також про заниження суми податку на додану вартість за січень, червень, листопад, грудень 2015 року та за липень 2016 року на загальну суму 557231,00грн., оскільки позивач правомірно включив до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрати за реальними господарськими операціями з ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп», ТОВ «ТехкомВ» та ПП «Електронні Маркувальні Системи» на підставі укладених з цими підприємствами договорів поставки та надання послуг, а також правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними цими контрагентами в ході здійснення реальних господарських операцій. Вказані правочини недійсними в судовому порядку не визнавався та є реальними, що посвідчується відповідними первинними документами, які містять всі необхідні реквізити, натомість, акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між сторонами цих правочинів. Висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 10.08.2017 №3/28-10-46-17/31158382 про нереальність вказаних господарських операцій ґрунтуються на посиланнях контролюючого органу про відсутність у вищевказаних контрагентів позивача необхідних умов та можливостей, матеріальних і трудових ресурсів для здійснення цих господарських операцій, однак такі доводи є безпідставними, оскільки чинне законодавство не ставить виникнення у платника податку права на податковий кредит та на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявність чи відсутність у останніх трудових ресурсів, основних фондів, бо така відсутність не може впливати на реальність господарських операцій, а контрагенти мають право залучити відповідні ресурси на підставі цивільно-правових угод або в іншій не забороненій законом формі у період надання послуг та поставки продукції. При цьому, позивач не повинен відповідати за будь-які порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів, бо, навіть якщо контрагенти позивача і допускали будь-які порушення податкового законодавства, то позивач, як платник податків, не несе жодної відповідальності за порушення іншими платниками податків законодавчих вимог, оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків та виникнення у нього права на податковий кредит і формування валових витрат від дотримання податкової дисципліни його контрагентами. В той же час, позивачем було здійснено всі можливі та залежні від нього заходи щодо перевірки своїх контрагентів та з`ясовано, що всі вони мали необхідний обсяг правосуб`єктності та були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Натомість контролюючим органом не надано доказів того, що позивач діяв без належної обачності при виборі контрагентів та був обізнаний про допущення останніми певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності. З огляду на наведене, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Кулакової А.В. від 24 листопада 2020 року №545 справа №804/6406/17 знята з розгляду 24 листопада 2020 року у зв`язку із наданням судді Туровій Олені Михайлівні з 24.11.2020 року по 25.11.2020 року, включно, днів відпочинку.
При цьому, відповідно до довідок начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року №227, від 01 грудня 2020 року №236 та від 08 грудня 2020 року №240, суддя ОСОБА_1 з 26.11.2020 року по 27.11.2020 року, включно, з 01.12.2020 року по 04.12.2020 року, включно, та з 07.12.2020 року по 11.12.2020 року, включно, перебувала у щорічній відпустці.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 23 грудня 2020 року об 11:00год.
04 грудня 2020 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем викладено позицію аналогічну висловленій у позовній заяві та додатково зазначено, що посилання контролюючого органу на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017р. у справі №201/1329/17 є не релевантними та не стосуються даної справи, оскільки позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Бракарард» після 16.01.2015р. та з іншими посадовими особами товариства. Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців директором та учасником ТОВ «Бракарард» з 16.01.2015 р. є ОСОБА_2 . Таким чином, за наведених обставин, відсутні підстави стверджувати про нереальність господарських операцій з цим контрагентом. Крім того, до вказаного в ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017р. у справі №201/1329/17 кримінального провадження, як видно з акта перевірки, позивач не має жодного відношення. Тому, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток), можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
У підготовчому судовому засіданні 23 грудня 2020 року усною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідача про процесуальне правонаступництво у справі №804/6406/17 та допущено заміну первинного відповідача у справі №804/6406/17 - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби її правонаступником - Офісом великих платників податків ДПС.
Крім того, у підготовчому судовому засіданні 23 грудня 2020 року представники сторін висловили клопотання про продовження строку підготовчого провадження у справі №804/6406/17 задля надання додаткових доказів та пояснень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року клопотання представників сторін про продовження строку підготовчого провадження у справі №804/6406/17 задоволено та продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №804/6406/17 за позовною заявою Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мефферет Ганза Фарбен» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до 19 січня 2021 року.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 19 січня 2021 року об 11:00год.
19.01.2021р. до суду від Офісу великих платників податків ДПС надійшло клопотання про допущення процесуального правонаступництва у справі №804/6406/17 і заміни первинного відповідача Офісу великих платників податків ДПС його правонаступником - Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
Крім того, 19.01.2021р. від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшли клопотання про замін первинного відповідача у справі, що розглядається, - Офісу великих платників податків ДПС його правонаступником - Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, а також клопотання про зупинення провадження у справі до вступу у справу законного представника правонаступника, у зв`язку із здійсненням організаційних заходів для включення осіб, які будуть здійснювати представництво інтересів Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та підписантів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Також 19.01.2021р. від представник позивача надійшла заява про виклик свідків, в якій останній просив викликати для допиту у якості свідків у справі №804/6406/17 менеджера зі збуту ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ); провідного спеціаліста з постачання ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ); заступника генерального директора Єжолова Сергія Євгеновича (місце проживання: АДРЕСА_3 ) з метою підтвердження обставин здійснення господарських операцій з ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «ТехкомВ» та ПП «Електронні Маркувальні Системи».
У підготовчому судовому засіданні 19 січня 2021 року усною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про допущення процесуального правонаступництва у справі №804/6406/17 та залишено без розгляду клопотання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2021р. заяву представника позивача про виклик свідків задоволено та викликано для допиту у якості свідків у справі №804/6406/17:
- ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 );
- ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 );
- ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ),
а також закрито підготовче провадження і призначено справу №804/6406/17 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 02 лютого 2021 року о 14:00 год., на цю дату викликано і свідків для допиту у судовому засіданні.
У судовому засіданні 02.02.2021р. представник позивача підтримав пред`явлений позов та, посилаючись на викладені у ньому та у відповіді на відзив доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судовому засіданні 02.02.2021р. пред`явлений позов не визнав та просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.
У судовому засіданні 02.02.2021р. усною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, з занесенням до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача про допущення процесуального правонаступництва у справі №804/6406/17 задоволено та допущено процесуальне правонаступництво у справі шляхом заміни первинного відповідача - Офісу великих платників податків ДПС його правонаступником - Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
Також у судовому засіданні 02.02.2021р. допитано у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і оголошено перерву до 17.02.2021р. до 11:00год.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Молоданова М.Ю. від 17 лютого 2021 року №161 справа №804/6406/17 знята з розгляду 17 лютого 2021 року у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_1 .
При цьому, відповідно до довідки начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року №41 суддя ОСОБА_1 з 08.02.2021р. по 26.02.2021р. була тимчасово непрацездатна та перебувала на лікарняному; з 01.03.2021р. по 05.03.2021р. перебувала у щорічній відпустці.
У зв`язку із наведеним наступне судове засідання призначено на 23 березня 2021 року об 11:00год.
Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
У період з 30.06.2017р. по 03.08.2017р. податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.05.2017р.
За результатами перевірки 10.08.2017р. складено акт №3/28-10-46-17/31158382, у висновку якого зазначено про встановлення, зокрема, таких порушень:
- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України; статей 1, 3, 9, 11, 12 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пунктів 1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88; розділу І Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за номером 893/4186, пункту 3.10 «Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», затверджених наказом Мінфіну від 28.03.2013 №433; П(С)БО 15 «Доходи», п.6 П(С)БО «Витрати», в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 900880грн.;
- пунктів198.1, 198.2, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 557231 грн.
Вищевказані висновки акта перевірки обґрунтовані тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» встановлено порушення останнім вимог чинного податкового законодавства, що призвели до заниження ним податку на прибуток підприємств, створених за участі іноземних інвесторів, та податку на додану вартість внаслідок віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп», ТОВ «ТехкомВ» та ПП «Електронні Маркувальні Системи», та формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими відносинами, в той час, як правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, СП з II у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» по взаємовідносинам з зазначеними контрагентами-постачальниками до перевірки не надано:
- належним чином оформлених сертифікатів якості (відповідності) ТМЦ, що унеможливлює встановлення фактичного виробника готової продукції, регіон, в якому вироблено готову продукцію; відповідно до договорів купівлі-продажу, укладених між СП з II у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» та контрагентами-постачальниками, продукцію повинен супроводжувати документ, що підтверджує якість (сертифікат якості (відповідності) та/або паспорт виробу, та/або інструкція (керівництво) з технічної експлуатації та/або гарантійний талон, тощо);
- журнал видачі довіреностей, для встановлення осіб, які приймали участь безпосередньо при здійсненні господарської операції;
- документальне підтвердження руху (транспортування) ТМЦ від контрагентів-постачальників, а саме: первинні документи (товарно-транспортні накладні, залізничні накладні, заявки, подорожні листи тощо), що свідчить про здійснення господарських операцій, які не мають юридичного підґрунтя, так як не встановлено фізичне переміщення товарно-матеріальних цінностей від постачальників до покупця (СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен»);
- дефектність, юридична дефектність паперових носіїв за формою первинних документів, що свідчить про формальний підхід при їх складанні (господарські операції відбувалися самі по собі, або взагалі господарські операції не відбувалися, а документи складалися);
- оформлення паперовими носіями за формою первинних документів господарських операцій без фактичного їх здійснення.
15.09.2017р. на підставі акта перевірки від 10.08.2017р. №3/28-10-46-17/31158382 та вищевказаних висновків цього акта контролюючим органом прийнято, зокрема, такі податкові повідомлення-рішення від 15.09.2017р.:
Незгода позивача з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Розглядаючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування цих податкових повідомлень-рішень, суд зважає на таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, яких відбувається формах, здійснених для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталі (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Так, відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Пунктом 137.1 ст.137 ПК України визначено, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
За приписами п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За змістом приписів абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону та п.2.4 Положення первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.
Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
З аналізу наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування фінансового результату до оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Як свідчать матеріали справи, протягом періоду, що перевірявся, СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» мало господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп», ТОВ «ТехкомВ» та ПП «Електронні Маркувальні Системи».
Так, між СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» та ПП «Електронні маркувальні системи» було укладено договір постачання №010 від 20.01.2014р. предметом якого є постачання товару.
Відповідно до укладених до цього договору специфікацій від 04.06.2015 р. за № 27, від 15.06.2015 р. за № 28, від 03.07.2015 р. за № 29, від 09.07.2015 р. за № 30, від 09.07.2015 р. за № 31, від 05.08.2015 р. за № 32, від 08.09.2015 р. за № 33 позивачеві постачалися картриджі та фільтри.
Виконання договірних зобов`язань за вказаним договором підтверджено: видатковою накладною №104 від 12.06.2015 р., видатковою накладною №106 від 15.06.2015 р., видатковою накладною № 118 від 10.07.2015 р., видатковою накладною №124 від 14.07.2015 р., видатковою накладною № 125 від 14.07.2015 р., видатковою накладною №147 від 10.08.2015 р., видатковою накладною № 168 від 10.09.2015 р.
Згідно з вказаними видатковими накладними отримувачем товарно-матеріальних цінностей значиться уповноважена особа - СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» за довіреністю ОСОБА_6 . Посилання на відповідні довіреності містяться у всіх видаткових накладних, що містяться в матеріалах справи.
Щодо доводів контролюючого органу, викладених в акті перевірки, відносно відсутності відтиску печатки СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен», що засвідчує підпис уповноваженої особи, на вищевказаних видаткових накладних, суд зазначає, що у розумінні приписів ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а також Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, наявність печатки не є обов`язковим реквізитом первинного документу.
При цьому, контролюючим органом жодних заперечень щодо наявності повноважень у особи, зазначеної у вищевказаних видаткових накладних ( ОСОБА_6 ), в акті перевірки не зазначено.
За фактом поставлених товарів ПП «Електронні маркувальні системи» виписано на адресу позивача податкові накладні, сума ПДВ за якими включена до складу податкового кредиту за червень, липень, серпень, вересень 2015 року, відповідно. В той же час податковий орган заперечує проти реальності операцій саме за липень, серпень 2015 року, за які до податкового кредиту позивачем віднесено суму 7738,30грн.
Оплата за отримані товари проводились наступним чином: платіжним дорученням від 15.06.2015 р. за №1619, платіжним дорученням від 16.06.2015 р. за №1636, платіжним дорученням від 06.07.2015 р. за №1872, платіжним дорученням від 10.07.2015 р. за №1933, платіжним дорученням від 06.08.2015 р. за №2344, платіжним дорученням від 10.09.2015 р. за №2782.
Також судом встановлено, що між СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» та ТОВ «Палет Групп» було укладено договір поставки №180315 від 18.03.2015р., відповідно до п.1.2 якого та Додаткової угоди до договору №1 від 03.03.2016р. предметом якого є постачання європіддонів дерев`яних 1200*800, б/у, 3 сорт.
На виконання вищезазначеного договору ТОВ «Палет Групп» поставило позивачеві дерев`яні піддони, що підтверджується: видатковою накладною № 3 та товарно-транспортною накладною від 07.05.2015 р., видатковою накладною № 6 та товарно-транспортною накладною від 15.05.2015 р., видатковою накладною № 7 та товарно-транспортною накладною від 20.05.2015 р., видатковою накладною № 9 та товарно-транспортною накладною від 22.05.2015 р., видатковою накладною № 13 та товарно-транспортною накладною від 29.05.2015 р., видатковою накладною № 7 та товарно-транспортною накладною від 10.06.2015 р., видатковою накладною № 8 та товарно-транспортною накладною від 12.06.2015 р., видатковою накладною № 19 та товарно-транспортною накладною від 23.06.2015 р., видатковою накладною № 25 та товарно-транспортною накладною від 26.06.2015 р., видатковою накладною № 2 та товарно-транспортною накладною від 03.07.2015 р., видатковою накладною № 7 та товарно-транспортною накладною від 10.07.2015 р., видатковою накладною № 10 та товарно-транспортною накладною від 17.07.2015 р., видатковою накладною № 12 та товарно-транспортною накладною від 23.07.2015 р., видатковою накладною № 17 та товарно-транспортною накладною від 31.07.2015 р.
При цьому, відповідно до п.4.1 Договору поставки №180315 від 18.03.2015р., постачальник (ТОВ «Палет Групп») здійснює поставку товару за адресою покупця (СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен»), а, отже, саме на ТОВ «Палет Групп» покладався обов`язок забезпечити доставку товару.
За фактом поставлених товарів ТОВ «Палет Групп» виписано на адресу позивача податкові накладні, сума ПДВ за якими включена до складу податкового кредиту за травень - липень 2015 року відповідно. В той же час, податковий орган заперечує проти реальності операцій з цим контрагентом саме за червень 2015 року на суму ПДВ у розмірі 5333,32грн.
Оплата за отримані від ТОВ «Палет Групп» товари проводились наступним чином: платіжним дорученням від 07.05.2015 р. за № 1145, платіжним дорученням від 14.05.2015 р. за № 1202, платіжним дорученням від 19.05.2015 р. за № 1312, платіжним дорученням від 26.05.2015 р. за № 1409, платіжним дорученням від 28.05.2015 р. за № 1449, платіжним дорученням від 05.06.2015 р. за № 1535, платіжним дорученням від 16.06.2015 р. за № 1646, платіжним дорученням від 18.06.2015 р. за № 1653, платіжним дорученням від 30.06.2015 р. за № 1806, платіжним дорученням від 03.07.2015 р. за № 1849, платіжним дорученням від 08.07.2015 р. за № 1901, платіжним дорученням від 20.07.2015 р. за № 2009, платіжним дорученням від 23.07.2015 р. за № 2116, платіжним дорученням від 29.07.2015 р. за № 2200 .
Отримані від ТОВ «Палет Групп» піддони використані позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується актом списання сировини, що не увійшла в рецептуру, за червень 2015 року, відповідно до якого підприємством здійснювалось списання піддонів у червні 2015 року (акт списання сировини від 30.06.2015р. б/н).
Крім того, між СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен», як покупцем, та ПП «Паритет-СП», як постачальником, укладено договір постачання товару №18 від 01.10.2014р., предметом якого є постачання європіддонів в асортименті.
Відповідно до специфікацій від 01.10.2014р. за №1, від 22.01.2015р. за №2, від 18.03.2015р. за №3, від 22.05.2015р. за №4 постачалися європіддони, піддони облегшені.
Згідно з п.2.2 Договору постачання товару №18 від 01.10.2014р. саме на продавця покладено обов`язок доставки товару за адресою складу покупця, а, отже, саме ПП «Паритет-СП» повинно було здійснити транспортування товару. Обов`язок продавця було виконано, що підтверджується видатковими накладними з відповідною відміткою штампа покупця товару.
Так, на виконання вищезазначеного договору ПП «Паритет-СП» поставило позивачеві піддони, що підтверджується: видатковою накладною № РН-5/11/12 від 11.12.2014 р., видатковою накладною № РН0-1/22/1 від 22.01.2015 р., видатковою накладною № РН-1/27/1 від 27.01.2015 р., видатковою накладною № РН0-1/5/2 від 05.02.2015 р., видатковою накладною № РН0-2/5/2 від 05.02.2015 р., видатковою накладною № РН0-3/18/2 від 18.02.2015 р., видатковою накладною №РН0-3/17/3 від 17.03.2015 р., видатковою накладною № РН0-2/19/3 від 19.03.2015 р., видатковою накладною № РН0-1/19/3 від 19.03.2015 р., видатковою накладною № РН-5/20/3 від 20.03.2015 р., видатковою накладною № РН-2/25/3 від 25.03.2015 р., видатковою накладною № РН0-5/28/4 від 28.04.2015 р.
Оплата за отримані товари здійснена платіжним дорученням від 22.12.2014 р. за № 2036, платіжним дорученням від 29.01.2015 р. за № 170, платіжним дорученням від 03.02.2015 р. за № 194, платіжним дорученням від 19.02.2015 р. за № 327, платіжним дорученням від 02.03.2015 р. за № 445, платіжним дорученням від 25.03.2015 р. за № 734, платіжним дорученням від 26.03.2015 р. за № 746, платіжним дорученням від 27.03.2015 р. за № 760, платіжним дорученням від 01.04.2015 р. за №787.
Отримані від ПП «Паритет-СП» піддони використані позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується актами списання сировини, що не увійшла в рецептуру, за січень-березень 2015 року, відповідно до яких підприємством здійснювалось списання піддонів у цей період (акт списання сировини за № б/н від 31.01.2015 р., акт списання сировини за № б/н від 28.02.2015 р., акт списання сировини за № б/н від 31.03.2015 р.).
Також судом встановлено та відповідачем не заперечується, що СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» укладалися договори з ПП «Паритет-СП» і в інші періоди, при цьому, жодних зауважень до таких господарських операцій контролюючим органом висловлено не було.
Крім цього, між СП з ІІ у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен», як замовником, та ТОВ «ТехкомВ», як виконавцем, укладено договір про технічне обслуговування та ремонт технологічного обладнання від 31.07.2015р. №230715, згідно з умовами якого його предметом якого є виконання робіт по системі технічного обслуговування та ремонту, що чергується різними видами ремонту. Роботи виконується відповідно до плану-графіку, що є Додатком №1 до договору. Перелік робіт для груп обладнання викладені в Додатку №2 до договору. Роботи приймаються актом виконаних робіт.
В подальшому між сторонами було підписано план-графік, що є Додатком №1 до договору про технічне обслуговування та ремонт технологічного обладнання від 31.07.2015р. №230715, а також перелік робіт для груп обладнання, що викладені у Додатку №2 до цього договору.
В період з серпня 2015 року по березень 2016 року ТОВ «ТехкомВ» на підставі договору про технічне обслуговування та ремонт технологічного обладнання від 31.07.2015р. №230715 виконувало роботи по технічному аудиту, складанню плану-графіку ПГТР, технічного обслуговування та ремонту мішалок, компресорів, конвеєрів, насосів, дозаторів, етікіровочного обладнання, пакувального обладнання.
Виконання вищевказаних робіт підтверджено наступними актами здачі-прийняття робіт: актом здачі-прийняття робіт № ОУ-310805 за серпень 2015 року від 31.08.2015 p.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-300910 за вересень 2015 року від 30.09.2015 p.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-311005 за жовтень 2015 року від 31.10.2015 p.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-301105 за листопад 2015 року від 31.11.2015р.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-311201 за грудень 2015 року від 31.12.2015 p.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-310102 за січень 2016 року від 31.01.2016 р.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-310108 за лютий 2016 року від 29.02.2016 p.; актом здачі-прийняття робіт № ОУ-310122 за березень 2016 року від 31.03.2016 p.
Оплата за виконані ТОВ «ТехкомВ» роботи здійснена позивачем платіжним дорученням від 11.09.2015 р. за № 2786, платіжним дорученням від 28.09.2015 р. за № 3006, платіжним дорученням від 16.10.2015 р. за № 3217, платіжним дорученням від 28.10.2015 р. за № 3391, платіжним дорученням від 13.11.2015 р. за № 3608, платіжним дорученням від 09.12.2015 р. за № 3887, платіжним дорученням від 15.12.2015 р. за № 3935, платіжним дорученням від 22.12.2015 р. за № 4047, платіжним дорученням від 24.12.2015 р. за № 4086, платіжним дорученням від 19.01.2016 р. за № 105, платіжним дорученням від 21.01.2015 р. за № 115, платіжним дорученням від 25.01.2016 р. за № 131, платіжним дорученням від 05.02.2016 р. за № 304, платіжним дорученням від 08.02.2016 р. за № 313, платіжним дорученням від 12.02.2016 р. за № 388, платіжним дорученням від 14.03.2016 р. за № 664.
Заборгованість на суму 201993,52 грн. була оплачена на користь ПрАТ «Ганза-Україна» згідно з платіжним дорученням від 24.06.2016 р. за № 2031 на підставі договору про переведення боргу, укладеного між ТОВ «ТехкомВ» та ПрАТ «Ганза-Україна» від 18.05.2016 р., з урахуванням договору поставки від 28.03.2016 p.
Крім того між СП з II у формі ТОВ «Мефферт Ганза Фарбен» та ТОВ «ТехкомВ» була укладена додаткова угода № 1 від 20.05.2016 р., на підставі якої проведено розрахунок шляхом передачі векселів за № АА 2583602, № АА 2583602 від 20.05.2016 р., про що складено акт приймання-передачі векселів від 20.05.2016 р.
За фактом виконання вищевказаних робіт ТОВ «ТехкомВ» виписано на адресу позивача податкові накладні, сума ПДВ за якими включена до складу податкового кредиту за період серпень 2015 року - березень 2016 року у загальному розмірі 507245,10грн.
Щодо використання позивачем наданих ТОВ «ТехкомВ» послуг у власній господарській діяльності судом встановлено, що відповідно до інвентарних карт обліку основних засобів на балансі СП з ІІ у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» перебуває, зокрема, 48 різних одиниць обладнання та устаткування (дисольвери, ємності для змішування, змішувачі, міксери, компресори, конвеєри, насоси, дозатори, розливочне обладнання, етикувальне обладнання, пакувальні машини та інше обладнання), яке використовується ним у господарській діяльності, при цьому, з актів здачі-прийняття робіт, складених на виконання договору про технічне обслуговування та ремонт технологічного обладнання від 31.07.2015р. №230715, та переліку робіт для груп обладнання, що викладені у Додатку №2 до цього договору, слідує, що ТОВ «ТехкомВ» на підставі означеного договору здійснювало технічне обслуговування та ремонт саме того обладнання, що перебуває на балансі позивача (мішалок, компресорів, конвеєрів, насосів, дозаторів, етікіровочного обладнання, пакувального обладнання тощо).
Крім того, висновком експертного дослідження від 30.08.2017р. за №17/11.2/13, складеним Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, підтверджується використання послуг, наданих ТОВ «ТехкомВ», у господарській діяльності СП з ІІ у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен», а також документально не підтверджуються висновки, викладені в акті перевірки від 10.08.2017р. №3/28-10-46-17/31158382.
Також судом встановлено, що відповідно до даних акта перевірки у ТОВ «ТехкомВ» за період 2015-2016 рік обліковувалось штатна чисельність від 33 до 39 співробітників, що спростовує твердження податкового органу відносно відсутності у цього контрагента позивача необхідної кількості трудових ресурсів для надання відповідних послуг.
При цьому, з грудня 2016 року ТОВ «ТехкомВ» перебуває у процедурі банкрутства по теперішній час. Відповідно до ухвали господарського суду Кіровоградської області від 11.08.2020р. у справі №912/4186/16 за даними ліквідаційного балансу ТОВ «ТехкомВ» станом на 30.06.2016р. збиток боржника за І півріччя 2016 сягнув 1,3 млн. грн, що й призвело до банкрутства товариства, а останній рух коштів було здійснено у вересні 2018 року; станом на 31.07.2020р. баланс коштів на ліквідаційному рахунку дорівнює 0,00 грн.
Також у періоді, що перевірявся, між СП з ІІ у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен», як покупцем, та ТОВ «Бракарард», як постачальником, укладено договір поставки №070115 від 16.01.2015р., предметом якого є постачання товару відповідно до специфікацій.
Між сторонами цього Договору було укладено специфікації до договору від 16.01.2015 р. за № 1, від 30.01.2015 р. за № 2, від 05.02.2015 р. за № 3, від 12.02.2015 р. за № 4, від 19.02.2015 р. за № 5, від 27.02.2015 р. за № 6, від 05.03.2015 р. за № 7, від 12.03.2015 р. за № 8, від 19.03.2015 р. за № 9, від 26.03.2015 р. за № 10, відповідно до яких постачалися пігментна паста, барвники та інша сировина.
Виконання договірних зобов`язань за договором поставки №070115 від 16.01.2015р. підтверджено складеними видатковими накладними, а саме: видатковою накладною № 17 від 19.01.2015 р., видатковою накладною № 25 від 26.01.2015 р., видатковою накладною № 33 від 31.01.2015 р., видатковою накладною № 41 від 02.02.2015 р., видатковою накладною № 57 від 09.02.2015 р., видатковою накладною № 71 від 16.02.2015 р., видатковою накладною № 114 від 23.02.2015 р., видатковою накладною № 136 від 02.03.2015 р., видатковою накладною № 169 від 10.03.2015 р., видатковою накладною № 188 від 16.03.2015 р., видатковою накладною № 213 від 23.03.2015 р. та видатковою накладною № 239 від 30.03.2015 р.
Оплата за отримані товари здійснена позивачем платіжним дорученням від 25.02.2015 р. за № 361, платіжним дорученням від 25.03.2015 р. за № 738, платіжним дорученням від 28.04.2015 р. за № 1065, листом ПП «Базіс плюс» про відступлення права вимоги від 26.06.2015 р., платіжним дорученням від 04.08.2015 р. за № 2299, платіжним дорученням від 10.08.2015 р. за № 2380, платіжним дорученням від 11.08.2015 р. за №2395.
Використання позивачем отриманих від ТОВ «Бракарард» товарів у власній господарській діяльності підтверджується лімітно-забірними картками за січень-березень 2015 року, згідно з якими СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» здійснювалось відпущення зі складу сировини підприємства на виробничий відділ, в тому числі і сировини, що по номенклатурі придбавалась у ТОВ «Бракарард», а також терміновими звітами про виробництво промислової продукції (товарів, послуг) за видами по формі 1-П з грудня 2014 р. по березень 2016 р.
За наведених обставин, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами підтверджується відповідними первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, та які в повній мірі відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача, що відбувалися у зв`язку із здійсненням оплати за отриманий товар та надані послуги.
Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Так, допитаний у якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що він особисто підписував договір з ТОВ «ТехкомВ», це був пілотний проект, це підприємство обрали, зважаючи на те, що у нього був штат понад 30 працівників. Також ОСОБА_5 підтвердив, що саме він підписував акти здачі-прийняття виконаних робіт по взаємовідносинам з ТОВ «ТехкомВ», зауважень до наданих послуг не було, оскільки, у разі їх наявності, був би складений відповідний акт. Також ОСОБА_5 зазначав, що безпосередньо у позивача відсутні у штаті техніки і інженери, які б могли обслуговувати спеціалізоване обладнання, що наявне на підприємстві, в тому числі через відсутність необхідного інструменту та обладнання, яке для цього необхідне, проте дуже дороге, у зв`язку із чим його закупка не була доцільною, тому було вирішено заключити такий договір з підприємством у якого є таке спеціалізоване обладнання. Технічний нагляд за наданням послуг з обслуговування техніки здійснювався інженерами, ремонти ТОВ «ТехкомВ» виконувалися за рахунок матеріалів позивача. Крім того, ОСОБА_5 суду пояснив, що також пам`ятає факт укладення договору поставки з ПП «Електронні Маркувальні Системи», яке постачало на підприємство картриджі та інші ТМЦ, такі картриджі необхідні для заправки в каплеструйний принтер, за допомогою якого здійснюється нанесення на упаковки з фарбою дати виготовлення і номеру партії. З представниками ПП «Електронні Маркувальні Системи» ОСОБА_5 познайомився на виставці в м. Києві і після того позивач співпрацює з цим підприємством, в тому числі, і на теперішній час, бо вони кращі на ринку; товар, що вони постачають (піддони), влаштовує позивача і по ціні, і по якості, тому закупки проводяться періодично й досі. Пан ОСОБА_6 , який безпосередньо приймав продукцію від ПП «Електронні Маркувальні Системи», помер у 2020 році, тому не може підтвердити ці обставини суду.
Допитана у якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що вона працює провідним менеджером з постачання СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» з моменту заснування підприємства (з 2001 року) і була матеріально-відповідальною особою. Безпосередньо вона працювала з ТОВ «Бракарард», яким здійснювалася поставка ТМЦ, які вона приймала і розписувалася за це у видаткових накладних. Оглянувши видаткові накладні, складені за господарськими операціями з ТОВ «Бракарард», копії яких наявні в матеріалах справи, свідок ОСОБА_3 підтвердила, що на них дійсно міститься її підпис. Постачання відбувалося таким чином, що після приїзду автомобіля з ТМЦ на пункт охорони, їй телефонували і вона приходила перераховувала і приймала ТМЦ, була присутня при їх вивантаженні, приймання здійснювалося за кількістю та якістю, також перевірялася цілісність упаковки. Після цього вона підписувала видаткові накладні і ставила на них печатку підприємства. Товарно-транспортні накладні за цими операціями не складалися, бо їх складання не є обов`язковим, а перевезення здійснювалося за рахунок постачальника. Товари використовувалися позивачем у виробництві фарб, ґрунтовок.
Допитана у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що працює провідним менеджером з постачання СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» з 2011 року, також працювала комірником та менеджером. Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що нею здійснювалося прийняття ТМЦ від постачальників ПП «Паритет-СП» та ТОВ «Палет Групп» (піддони). З ТОВ «Палет Групп» позивач співпрацює ще й досі, а з ПП «Паритет-СП» договір було розірвано з 2018 року через погіршення якості продукції та завищення ціни. Оглянувши видаткові накладні, складені за господарськими операціями з ПП «Паритет-СП» та ТОВ «Палет Групп», свідок ОСОБА_4 підтвердила, що на них дійсно міститься її підпис. Також ОСОБА_4 суду пояснила, що саме вона здійснювала приймання товарів від цих підприємств, здійснювала їх огляд за якістю та перераховувала за кількістю. Транспортування товару від ПП «Паритет-СП» здійснювалося найманим автотранспортом, а водія ТОВ «Палет Групп» свідок пам`ятає навіть в обличчя. Претензій щодо якості товарів цих контрагентів на той час не було.
Таким чином, показами допитаних у судовому засіданні у якості свідків працівників СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджено факт укладання та виконання договорів поставки з ПП «Електронні Маркувальні Системи», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Бракарард» та ТОВ «Палет Групп», а також договору про надання послуг з ТОВ «ТехкомВ».
Відносно посилань відповідача на відсутність в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Палет Групп» підпису водія, який здійснював перевезення ТМЦ, та відомостей про вантажно-розвантажувальні операції, а також на ненадання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних по господарським операціям з ПП «Електронні Маркувальні Системи», ПП «Паритет-СП» та ТОВ «Бракарард», суд зазначає наступне.
По-перше, відповідно до абз.9 ч.2 ст.9 Закону №996 неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
По-друге, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит та формування валових витрат від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних, оскільки факт відсутності у підприємства товарно-транспортних накладних на поставлений товар або наявність в таких накладних певних недоліків при наявності інших документів, які підтверджують факт його передачі покупцю, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права формування податкового кредиту.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
При цьому, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., не встановлюються правила податкового обліку, а лише встановлюються права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). Документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, ТТН та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку.
Відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення, обумовленого договорами, не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, тим більше, що товарно-транспортна накладна є обов`язковою саме для підтвердження відомостей про господарську операцію з перевезення товару, в той час, як законодавчі норми не ставлять в залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) або допущення недоліків при їх оформленні з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість.
Товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною. Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення.
У даному випадку належними доказами, а саме: видатковими накладними та актами здачі-прийняття виконаних робіт, підтверджено оприбуткування товару та послуг отриманих позивачем від вищевказаних контрагентів. Крім того, балансовими картками, актами списання, лімітно-забірними картками, звітами про виробництво продукції підтверджено використання цих товщої та послуг у власній господарській діяльності позивача.
Щодо доводів контролюючого органу, викладених в акті перевірки, відносно не надання позивачем в ході цієї перевірки сертифікатів якості (відповідності) товару, наявність яких передбачена договором, суд зазначає, що документи, які засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація і т.н.) - це документи, які за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів платнику податку, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.
При цьому, відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.11.2013 року №1308, товари, які придбавалися позивачем у ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп» та ПП «Електронні Маркувальні Системи» не включено до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні.
Щодо посилань відповідача на те, що позивач неправомірно занизив податок на додану вартість та податок на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп», ПП «Електронні Маркувальні Системи» та ТОВ «ТехкомВ», оскільки правочини, укладені з цими контрагентами, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, підтвердженням чого, на думку контролюючого органу, є неможливість встановлення ланцюгу постачання придбаного позивачем товару та послуг, а також наявність податкової інформації про недотримання цими контрагентами позивача вимог податкового законодавства та відсутність у них необхідних для здійснення господарської діяльності трудових та виробничих ресурсів, транспортного, виробничого та торгівельного обладнання, основних засобів, матеріалів товарних запасів, суд зазначає наступне.
По-перше, не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом.
Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
По-друге, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Такий висновок узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №К/9901/1349/17.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.
Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.
Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв`язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.
Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.
Зміст укладених позивачем з ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп», ПП «Електронні Маркувальні Системи» та ТОВ «ТехкомВ» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.
При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеними вище контрагентами, так і на час їх виконання, вказані суб`єкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не заперечується.
Виписані цими суб`єктами господарювання податкові накладні на підставі укладених з позивачем договорів поставки та надання послуг оформлені з дотриманням вимог ст.201 Податкового кодексу України та зареєстровані в ЄРПН, що відповідачем також не заперечується.
Відповідні податкові зобов`язання та податковий кредит по взаємовідносинам з вказаними контрагентами були задекларовані позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що відповідачем також не заперечується.
Посилання фіскального органу у відзиві на позовну заяву та у акті перевірки на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2017 року у справі №201/7573/17 (пр. №1кп/201/473/2017) не може бути взяте судом до уваги, оскільки це судове рішення та зазначене у ньому кримінальне провадження стосуються посадової особи ТОВ «Бракарард», яка була такою до 16.01.2015р., а саме: ОСОБА_7 і саме про протокол його допиту й йдеться у цій ухвалі, проте, з наявних в матеріалах справи копій первинних документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Бракарард» встановлено, що на час здійснення цих господарських операцій керівником ТОВ «Бракарард» був вже ОСОБА_2 , який і підписував документи від імені цього підприємства. При цьому, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором та учасником ТОВ «Бракарард» з 16.01.2015р. є саме ОСОБА_2 . Водночас, до 16.01.2015р. позивач взаємовідносин з цим підприємством не мав (договір з ТОВ «Бракарард» укладено 16.01.2015р.) і відомості щодо участі у господарських операціях з позивачем саме ОСОБА_7 та підписання ним будь-яких документів по таким операціям матеріали справи не містять.
Суд звертає увагу на те, що за наведених обставин, факт створення суб`єкта господарювання для ведення незаконної, спрямованої на формування податкової вигоди для третіх осіб діяльності ОСОБА_7 автоматично не може свідчити що й інший керівник цього суб`єкта господарювання вів фіктивну діяльність ТОВ «Бракарард».
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у справі №0440/5542/18.
Крім того, до кримінального провадження, про яке зазначено в ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2017 року у справі №201/7573/17 (пр. №1кп/201/473/2017), як видно з акта перевірки та з самого тексту цієї ухвали, позивач не має жодного відношення (не є його учасником) Водночас, відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що СП з II у формі ТОВ «Меферт Ганза Фарбен» діяло без належної обачності та було обізнано про допущення його контрагентом ТОВ «Бракарард» певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності.
Також суд зауважує, що твердження фіскального органу у відзиві на позовну заяву та у акті перевірки про наявність вищевказаного кримінального провадження, в якому контрагент позивача ТОВ «Бракарард» є фігурантом, не можуть братись судом до уваги, оскільки в силу статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З огляду на викладене, суд вважає, що окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, що у встановленому законом порядку набрав законної сили, не можуть вважатися доказом, на який податковий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності (нереальності) операції.
Крім того, перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами для висновків за результатами перевірок, визначено пунктами 77.8, 78.7 та 83 ПК України. Окремі документи з матеріалів кримінальних проваджень (за виключенням судових рішень), як-то протоколи допиту учасників кримінального провадження, письмові пояснення осіб, постанови слідчих, клопотання прокурорів, тощо не віднесені до такого переліку. Відповідно до положень КАС України підстави для висновків суду є відомості отримані судом під час судового засідання, і суд не в праві обґрунтовувати свої рішення окремими твердженнями органів досудового слідства.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/170), сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Необхідно зазначити, що саме по собі порушення кримінального провадження без доведеності фіскальним органом на підставі належних та допустимих доказів здійснення контрагентом протиправної, злочинної діяльності, що спрямована на формування необґрунтованої податкової вигоди, та без доведення обізнаності платника податків про незаконний характер діяльності контрагентів, не може бути належним доказом протиправного формування платником податків даних податкового обліку.
Таким чином, підстави стверджувати про нереальність господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами відсутні, позаяк реальність виконання укладених з ними угод підтверджена належним чином сформованою первинною документацією, а саме: актами прийому-передачі виконаних робіт, що підтверджують фактичне надання замолених послуг; платіжними дорученнями, що свідчать про факт оплати виконаних послуг та поставлених товарів, а також рух активів в процесі здійснення господарської діяльності; податковими накладними, які обґрунтовують правомірність формування податкового кредиту, а також лімітно-забірними картками та актами списання у виробництво, якими підтверджено факт використання отриманої продукції у власній господарській діяльності. Крім того, реальність вказаних господарських операцій підтверджена показами свідків.
З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «Бракарард», ПП «Паритет-СП», ТОВ «Палет Групп», ПП «Електронні Маркувальні Системи» та ТОВ «ТехкомВ» в ході виконання реальних господарських операцій з поставки товару та надання послуг, а також правомірно сформовано витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, за цими господарськими операціями.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.04.2021р.

Суддя: О.М. Турова