Справа № 500/394/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/394/20 пров. № А/857/1665/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про залишення позовної заяви без розгляду та апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, головуючий суддя Мірінович У.А., ухвалене у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2020 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати: - податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 24561 грн; податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким занижено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 2044грн; податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з врахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 29685,60 грн; податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб - військовий збір з врахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 2473,80 грн.; податкове повідомлення-рішення № 0-1900 від 26.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 16220,55 грн.; податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким застосовано штрафну санкцію на суму 170 грн; податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким застосовано штрафну санкцію на суму 510 грн.; податкове повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким застосовано штрафну санкцію на суму 510 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску № Ф- від 26.09.2019 року в сумі 191796,72 грн; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 27177,35 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідачем Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і збрів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.

Однак, позивач не погоджувався із висновками акту перевірки та в якості доказів наводив мотиви безпідставності та суперечності висновків акту перевірки.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано: - податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 26.09.2019 року №2 форми Р, №2 форми В4, №0-1900 форми Ф, №2 форми ПС; - вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.09.2019 року №Ф-; - рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.09.2019 року №; в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з врахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 29685,60 грн; податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб - військовий збір з врахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 2473,80 грн; податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019, яким застосовано штрафну санкцію на суму 170 грн; податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, яким застосовано штрафну санкцію на суму 510 грн, відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем правомірно прийнято оскаржені рішення, таким чином правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Також, 09 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання ГУ ДПС в Тернопільській області, в якому заявник просить скасувати рішення суду попередньої інстанції, а позовну заяву залишити без розгляду, у зв`язку з тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та подане клопотання, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі та клопотанні.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги та поданого клопотання, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу та клопотання залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та поданого клопотання у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга та клопотання про залишення адміністративного без розгляду підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і збрів за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.

За результатами перевірки, відповідачем складено акт від 09.09.2019 року №21/19-00-33-02/ НОМЕР_1 , у якому зафіксовано наступні порушення, а саме:

- несплату до бюджету податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок в сумі 21204,00 грн, чим порушено підпункт 14.1.156, 14.1.175 пункту 14.1. статті 14, пункту 31.1. статті 31, пункту 54.2 статті 54, підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, пункту 131.2 статті 131, підпункту 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, 168.1.6, пункту 168.1 статті 168, підпункту а, г пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України;

- несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, чим порушено вимоги пункту 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, 168.1.6, пункту 168.1 статті 168, підпункту а, г пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України;

- підпункту пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, Наказу ДПА України №1020 від 24.12.2010 року Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, Наказу Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015 року Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку;

- заниження податкових зобов`язань з військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою в сумі 24203,15 грн, чим порушено вимоги підпункту 1.2 пункту 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України;

- несплату до бюджету військового збору в сумі 1767,00 грн та несвоєчасне перерахування військового збору за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року чим порушено вимоги пункту 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту а пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України;

- заниження сплати єдиного внеску на суму 191796,72 грн, чим порушено вимоги абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 та пункту 2 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464 від 08.07.2010 року;

- не нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за об`єкти нежитлової нерухомості чим занижено суму податкового зобов`язання на суму 16212,55 грн. та порушено вимоги підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України;

- не подання Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП) чим порушено вимоги пункту 63 статті 63 Податкового кодексу України;

- заниження суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 18418 грн, чим порушено вимоги підпункту г 198.5 пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України;

- заниження об`єкту оподаткування податку на доходи фізичних осіб в результаті чого донараховано податкових зобов`язань на суму 290434,74 грн. та порушено пункт 177.2 та 177.4 статті 177 Податкового кодексу України;

- не ведення книги обліку доходів та витрат чим порушено вимоги пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України;

За результатами перевірки, на підставі акту від 09.09.2019 року №21/19-00-33-02/ НОМЕР_1 , відповідачем прийнято оскаржені рішення, а саме:

1. податкові повідомлення-рішення від 26.09.2019 року:

-№2 форми Р про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму донарахувань 24561 грн, в тому числі 16374 грн. за податковими зобов`язаннями та 8187 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-№2 форми В4 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2044 грн.;

-№2 форми Д про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму донарахувань 29685,6 грн, в тому числі 21204 грн. за податковими зобов`язаннями та 8481,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-№2 форми Д про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму донарахувань 2473,80 грн, в тому числі 1767 грн за податковими зобов`язаннями та 706,80 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

-№0-1900 форми Ф про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за два податкові періоди на загальну суму 16212,5 грн;

-№2 форми ПС про накладення штрафу у розмірі 170 грн.;

-№2 форми ПС про накладення штрафу у розмірі 510 грн.;

-№2 форми ПС про накладення штрафу у розмірі 510 грн.;

2. Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.09.2019 року №Ф- про сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 191796,72 грн.;

3. рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.09.2019 року № в розмірі 27177,35 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів щодо правомірності своїх рішень.

Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Правове регулювання застосування строку звернення до суду в податкових правовідносинах у разі оскарження платником податків рішень контролюючого органу вже було предметом дослідження судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під час розгляду справи № 640/20468/18. У постанові від 11 жовтня 2019 року Верховний Суд зазначив, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів у яких особа звертається до суду.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.17 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК України видно, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

У постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловивши правову позицію про те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки.

Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач скористався правом адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1900 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року.

Матеріалами справи також підтверджено, що рішення про результати розгляду скарги позивачем отримано 15.12.2019 року, що не заперечується самим позивачем.

Однак із адміністративним позовом до суду вона звернулася лише 05.02.2020 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1900 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року слід залишити без розгляду.

У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Щодо правомірності винесення оскарженої вимоги про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску № Ф- від 26.09.2019 року в сумі 191796,72 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 27177,35 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки ФОП ОСОБА_1 відповідачем встановлено завищення документально підтверджених витрат між витратами зазначеними в податкових деклараціях про майновий стан і доходи та в додатку Ф2 до декларації та даними отриманими податковим орган при проведенні документальної перевірки за 2017 рік на суму завищення 744 622,00 грн. та за 2018 рік на суму завищення 868 921,00 грн. Такі висновки, щодо завищення документально підтверджених сум витрат податковий орган обґрунтовував тим, що в ході проведення перевірки, при дослідженні банківських виписок по руху коштів на розрахункових рахунках ФОП ОСОБА_1 за охоплених перевіркою період, виявлено факти виплати найманим працівникам заробітної плати готівковими коштами без документального підтвердження зняття таких із розрахункових рахунків позивача на загальну суму виплат 1 613 543,00 грн.

Таким чином, в результаті завищення документально підтверджених витрат в обревізованому періоді, відповідачем зроблено висновок про заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу у 2017-2018 роки на загальну суму заниження 1 613 543,00 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 290 437,74 грн. З урахуванням самостійно задекларованих у 2017-2018 роках сум податку на доходи фізичних осіб до сплати позивачем та виявлених порушень податковим органом за результатами перевірки, до сплати позивачу нараховано податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік 24 339,50 грн та за 2018 рік 29 136,13 грн.

Вказане порушення вплинуло на заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2017-2018 роках на загальну суму 191 796,72 грн. в результаті чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 27 177, 35 грн.

Відповідачем у підпункті 2.3.3. пункту 2.3 розділу 2 акта перевірки вказано, що при перевірці дотримання вимог Кодексу законів про працю, Закону України Про оплату праці, вимог бухгалтерського, статистичного, фінансового діючого законодавства, вимог трудового законодавства стосовно оформлення трудових взаємовідносин та обліку робочого часу порушень не встановлено. Також відповідач зазначив, що в результаті аналізу табелів робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати працівникам, штатного розпису керівників, спеціалістів та службовців, встановлено наявність і чисельність працівників за основним місцем роботи, сумісників, договірників, кількість особових рахунків станом на 31.12.2018 року у кількості 35 осіб. В той же час, контролюючий орган також зробив висновок у п.п. 2.3.4. акта перевірки про відсутність порушень позивачем в частині дотримання ним вимог Податкового кодексу України стосовно відображення взаємовідносин роботодавця з працівниками, правильності нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що виплата найманим працівникам заробітної плати готівковими коштами, без документального підтвердження зняття таких коштів із розрахункових рахунків позивача не свідчить, та не може бути самостійною та достатньою підставою для висновків, щодо відсутності понесених платником податків витрат на оплату праці найманих працівників.

З огляду на наведене, висновки суду попередньої інстанції про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 26.09.2019 року №Ф- про сплату заборгованості з єдиного внеску в сумі 191 796,72 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.09.2019 року № в розмірі 27177,35 грн., є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити частково, клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №500/394/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.09.2019 року №Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.09.2019 року №.

Адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1900 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року, податкового повідомлення - рішення № 2 від 26.09.2019 року залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 30.04.2021 року.