Справа № 640/6331/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 травня 2021 року м. Київ № 640/6331/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Вєкуа Н.Г, при секретарі судового засідання Васильєвої Ю.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представників відповідача про відвід судді Вєкуа Н.Г. в адміністративній справі

за позовом Міністерства Юстиції України

до Політичної партії «Партія Шарія»

третя особа Служба безпеки України

про зобов`язання вчинити дії, -

за участю представників сторін:

від позивача - Росоха Світлана Василівна

від відповідача - Погребняк Дмитро Євгенович ,

Мусійченко Микола Георгійович

Головіна Ольга Олегівна

від третьої особи- Коломієць Владлена Вікторівна

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Міністерство юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001 Код ) з позовом до Політичної партії «Партія Шарія» (Код , вул. Глибочицька, буд. 17, корп. Д, м. Київ, 04050), третя особа: Служба безпеки України (Код вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601) про заборону діяльності політичної партії «Партія Шарія» (реєстраційне свідоцтво від 03.02.2015 № 267-п.п., ідентифікаційний код юридичної особи 39644910).

Ухвалою суду від 10 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

В судовому засіданні 05 травня 2021 року представниками відповідача була подана заява про відвід від участі у справі судді Вєкуа Н.Г.

Вказана заява вмотивована тим, що на думку представників відповідача, наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Вєкуа Н.Г. при розгляді даної справи, а саме при вирішенні суддею клопотання про вступ у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, судом не були оголошені прізвища осіб, які подали такі клопотання, та відповідно, не було вирішено клопотання окремо по кожній особі. Натомість, при вирішенні клопотання про вступ у справу в якості третьої особи на стороні позивача, суд оголосив прізвище особи та зміст заяви, чим проявив упередженість по відношенню до осіб, які заявляли свої вимоги в якості третіх осіб на стороні відповідача.

Представник позивача заперечував проти задоволення поданої заяви, зазначивши, що наведені підставі для відводу є надуманими і мають на меті необґрунтоване затягування судового процесу.

Представник третьої особи - Служби безпеки України залишив розгляд заяви про відвід судді на розсуд суду.

Проаналізувавши заяву про відвід судді Вєкуа Н.Г., враховуючи доводи, викладені в заяві про відвід, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 11.10.2006, суддя також не може брати участі у розгляді адміністративної справи і за наявності інших обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості, однак конкретного і вичерпного переліку цих підстав не передбачено. Тобто, із змісту закону вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості.

Водночас, для того, що б ці обставини можливо було покласти в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Так, у справі Гаусшильдт проти Данії, Мироненко і Мартиненко проти України зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Гаусшильдт проти Данії вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі Мироненко і Мартиненко проти України ).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Статтею 36 КАС України встановлено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Частиною третьою статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Суд звертає увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість.

Так, в якості підстави, яка викликає сумніви у неупередженості та об`єктивності судді під час розгляду справи, відповідач зазначає про те, що в судовому засіданні 05.05.2021 року при вирішенні заяв про вступ у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, суд не оголосив прізвища осіб, які подали такі заяви та не вирішив кожну заяву окремо, а умовно поділив подані заяви на 3 групи, без зазначення критеріїв такого поділу.

Проаналізувавши доводи відповідача, суд відхиляє їх, як обставину, яка викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності суду при розгляді даної адміністративної справи, з огляду на наступне.

В період з 19.03.2021 по 05.05.2021 до суду надійшло близько 1200 заяв про вступ у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, які за своїм змістом є абсолютно ідентичними.

З метою ефективного та всебічного розгляду поданих 1200 заяв, з урахуванням ідентичності їх змісту та розумності строків розгляду справи, судом було розподілено подані заяви на 3 групи:

- заяви, подані прихильниками політичної партії «Партія Шарія»;

- заяви, подані керівниками обласних осередків політичної партії «Партія Шарія»;

- заяви, подані депутатами, обраними від політичної партії «Партія Шарія» до місцевих рад.

З огляду на ідентичність поданих заяв та їх кількість, суд вважав недоцільним оголошення прізвищ кожної особи, яка подала таку заяву.

Натомість, представник відповідача, обґрунтовуючи заявлений відвід, зазначив, що подані заяви не є ідентичними, оскільки відрізняються способами їх подачі, а саме: власноручно до канцелярії суду, електронною поштою, засобами ПАТ «Укрпошта». Крім того, вказані заяви відрізняються способом їх написання - власноручно написані або надруковані.

Суд, з огляду на вказані доводи, наголошує, що спосіб подачі таких заяв до суду не змінює їх ідентичність за змістом, формою та суб`єктним складом.

Форма та зміст вказаних заяв була розміщена у вільному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті відповідача, яку за відповідним посилання можна було скачати та заповнити.

Суд зазначає, що всі подані заяви були підписані громадянами України, які є (відповідно до їх змісту) прихильниками політичної партії «Партія Шарія», її депутатами або керівниками її обласних осередків.

Так, деякі заяви про вступ у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору містили такі твердження: «я підтримую та розділяю програму політичної партії «Партія Шарія», адже діяльність партії покликана сприянню розвитку українського демократичного суспільства визнання європейського шляху розвитку країни, як єдино правильного, який відповідає цивілізаційному вибору громадян України».

Натомість, частина інших заяв містили посилання на те, що на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року заявника було обрано депутатом міської ради певного регіону від політичної партії «Партія Шарія», таким чином, у разі заборони діяльності партії, будуть суттєво порушені його політичні права.

Зміст іншої частини заяв свідчать про те, що заявник є членом (головою) обласної організації політичної партії «Партія Шарія», відтак заборона діяльності партії порушить його право на участь у об`єднанні громадян, а також можливості участі у суспільно-політичному житті держави.

В зв`язку із цим, суд не приймає до уваги доводи представників відповідача про те, що суд на власний розсуд здійснив розподіл поданих заяв про вступ у справу в якості третіх осіб на стороні відповідача, оскільки критерії для такого поділу знайшли своє відображення безпосередньо у змісті заяв і були зазначені самими заявниками.

Отже, аналіз поданих заяв свідчить про те, що єдиною ознакою, яка відрізняє подані заяви є їх суб`єктний склад, за яким і було здійснено їх розподіл на умовні групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи (частина 5 статті 49 КАС України).

В зв`язку із наведеним, твердження представника відповідача про необхідність окремого розгляду кожної заяви по суті та винесення по кожній з них окремої ухвали суду, є необґрунтованими та не базуються на нормах законодавства.

Суд звертає увагу, що під час судового засідання лише наголошував на відсутність в матеріалах справи ідентифікуючих документів осіб, які подали заяви, проте це не є підставою для відмови судом у задоволенні поданих заяв.

Обґрунтовуючи заявлений судді відвід, представники відповідача зазначали, що суддя упереджено поставилась до вирішення заяв про вступ у справу в якості третіх осіб на стороні відповідача, не оголосивши їх прізвища, натомість при вирішенні заяви про вступ у справу третьої особи на стороні позивача, оголосила зміст заяви та прізвище заявника.

З огляду на вказані доводи суд зазначає, що заяву про вступ у справу в якості третьої особи на стороні позивача було подано однією особою - ОСОБА_3 , оголосити прізвище якої та зміст заяви не вбачається складним.

В той час, як заяви про вступ у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було подано близько 1200 особами, тому оголошення прізвищ та змісту вказаних заяв (які є ідентичними) значно ускладнило б та призвело до затягування судового процесу, що є очевидним та недоцільним.

З огляду на доводи відповідача про упередженість суду під час розгляду заяви про вступ третьої особи на стороні позивача, та розгляду заяв на стороні відповідача, суд звертає увагу, що у задоволенні заяви про вступ у справу в якості третьої особи на стороні позивача, так само, як і третіх осіб на стороні відповідача, було відмовлено.

При цьому, відмовляючи у задоволенні поданих заяв, суд врахував, що заявник - ОСОБА_3 скористався своїм правом на захист порушеного інтересу, шляхом подання до Окружного адміністративного суду м. Києва позову у справі № 640/16772/20 про скасування реєстрації політичної партії «Партія Шарія». Таким чином, право третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було реалізовано шляхом пред`явлення позову та визначення статусу позивача у справі №640/16772/20.

Натомість, захист прав громадян, до яких входять прихильників політичної партії «Партія Шарія», депутати, обрані від цієї партії та керівники обласних осередків партії, відбувається фактично самою партією, яка виступає у даній справі в статусі відповідача.

Таким чином, права осіб, які подали заяви про вступ у справу в якості третіх осіб на стороні відповідача фактично захищені представниками політичної партії «Партія Шарія», що в свою чергу свідчить про відсутність порушеного права вказаних осіб на судовий захист та представництво інтересів членів партії в суді.

Аналіз змісту письмової заяви про відвід судді Вєкуа Н.Г. свідчить про фактичну незгоду представників відповідача із відмовою у задоволенні заяв про вступ у справу третіх осіб на стороні відповідача. Проте, в усному порядку представники відповідача доповнили, що фактичною підставою для заявлення відводу слугувала їх незгода із процедурою розгляду заяв про вступ у справу третіх осіб, а саме поділ судом поданих заяв на групи.

Суд зазначає, що принцип, за яким було розподілено подані 1200 заяв було наведено судом вище, проте оскіль`ки підставою для подання заяви про відвід судді Вєкуа Н.Г. від розгляду даної справи відповідачем зазначена ще і незгода із прийнятим процесуальним рішенням про відмову у задоволенні заяв, суд вважає за потрібне наголосити на мотивах прийняття такого рішення.

Так, обґрунтовуючи подання заяв прихильниками партії, відповідач зазначив, що заборона діяльності політичної партії «Партія Шарія» призведе до порушення конституційних прав громадян вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

З огляду на вказані доводи, суд зазначає, що права осіб, які є членами та прихильниками партії фактично захищаються самою партією, яка є відповідачем у даній справі. З огляду на зазначене, залучення їх у якості третіх осіб є недоцільним.

Відносно другої групи поданих заяв, а саме очільниками обласних осередків політичної партії «Партія Шарія», представники відповідача вказали, що вказані особи перебувають у трудових відносинах із політичною партією за цивільно-правовими договорами, а отже у разі припинення діяльності партії призведе до втрати такими особами місця роботи та порушить їх право на працю. В зв`язку із чим, вказані особи повинні бути залучені до справи у якості третіх осіб на стороні відповідача.

Суд вважає зазначені доводи відповідача необґрунтованими, оскільки припинення діяльності юридичної особи - політичної партії, що призведе до припинення трудових відносин із очільниками осередків партії, не є підставами для залучення таких осіб в якості третіх осіб, в розумінні КАС України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для залучення депутатів, обраних від політичної партії «Партія Шарія» у справу в якості третіх осіб на стороні відповідача, представник відповідача зазначив, що у разі заборони діяльності партії, відповідно до Закону України «Про політичні партії в Україні», повноваження депутатів, обраних від партії будуть також припинені. Таким чином, рішення у даній справі безпосередньо буде стосуватись прав обраних депутатів.

Суд вважає такі висновки відповідача помилковими, оскільки відповідно до ст. 21 Закону України «Про політичні партії в Україні» заборона діяльності політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск її керівних органів, обласних, міських, районних організацій і первинних осередків та інших структурних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії, а також прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, та його територіальними органами рішень про припинення політичної партії та її структурних утворень відповідно.

Як вбачається зі змісту вказаної норми, законом не передбачено припинення діяльності депутатів, які були обрані від такої партії до органів місцевого самоврядування, у разі заборони діяльності останньої.

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради припиняються достроково за наявності перелічених підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради у разі: 1) його відкликання за народною ініціативою у встановленому цим Законом порядку; 3) припинення його громадянства України або виїзду на постійне проживання за межі України; 4) обрання або призначення його на посаду, зайняття якої згідно з Конституцією України і законом не сумісне з виконанням депутатських повноважень; 5) обрання його депутатом іншої місцевої ради; 6) визнання його судом недієздатним або безвісно відсутнім; 7) набрання законної сили обвинувальним вироком суду, за яким його засуджено до позбавлення волі, або набрання законної сили рішенням суду, яким його притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, та застосовано покарання або накладено стягнення у виді позбавлення права займати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 7-1) набрання законної сили рішенням суду про визнання його активів чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 8) його смерті.

Повноваження депутата місцевої ради можуть припинятися достроково також за рішенням відповідної ради у зв`язку: 1) з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, за яким його засуджено до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; 2) з особистою заявою депутата місцевої ради про складення ним депутатських повноважень; 3) з несплатою аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Отже, аналіз наведених норм законодавстві свідчить, що у разі припинення діяльності партії, депутати, обрані від такої партії, не припиняють своїх повноважень.

Таким чином, доводи представників відповідача у цій частині є лише припущеннями, які не знайшли свого підтвердження у відповідних нормах законодавства.

Суд зазначає, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно, думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу.

Доводи представників відповідача з приводу прямої чи опосередкованої заінтересованості судді в результаті розгляду справи, зокрема у наперед прийнятому рішенні щодо поданих заяв про вступ у справу третіх осіб на стороні відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки представниками відповідача не зазначено, в чому полягає упередженість судді Вєкуа Н.Г. при вирішенні заяв про вступ у справу в якості третіх осіб та не надано доказів на підтвердження вищевикладеного.

Про наявність інших підстав, передбачених ст. ст. 36, 37 КАС України для відводу судді Вєкуа Н.Г. представниками відповідача не зазначено, а судом не встановлено.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд зазначає, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Вєкуа Н.Г, або підтверджують пряму чи опосередковану заінтересованість в результаті розгляду справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не вбачається.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді Вєкуа Н.Г.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до частин 3 та 11 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно частини 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Керуючись статтями 18, 31, 36, 39, 40, 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви представників відповідача про відвід судді Вєкуа Н.Г. від розгляду адміністративної справи №640/6331/21 відмовити.

Відповідно до ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду (ч.3 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України).

Повний текст ухвали складено і підписано 06.05.2021 року

Суддя Н.Г. Вєкуа