Справа № 200/11570/20-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 р. Справа№200/11570/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) про визнання рішення, дії чи бездіяльності щодо не виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року протиправними та дискримінаційними, зобов`язання виплатити недоотриману пенсію за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.08.2017 року вона зверталась до управління із заявою про поновлення виплати пенсії. Проте, відповідач рішеннями від 10.09.2018 року та від 05.10.2018 року протиправно відмовив у поновленні виплати пенсії. У зв`язку з тим, що їй було відмовлено у поновленні пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року у справі №200/2361/19-а на підставі застосування 6-ти місячного строку звернення з відповідним позовом до суду, встановленого ст.122,13 КАС України, позов в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року залишено без розгляду. Стосовно періоду після 07.08.2018 року позовні вимоги розглянуті та задоволені судом. На думку позивача, підстави залишення позовних вимог в частині без розгляду усунені відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 року, відповідно до висновків якої статті 122, 123 (ст.99,100 у редакції чинній до 15.12.2017 року ) Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Представник відповідача 1 через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Свою позицію обґрунтував тим, що позивач перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області та отримує пенсію за віком. Вважає, що належним відповідачем у справі є саме Маріупольське об`єднане управління ПФУ Донецької області. Головне управління не приймало жодних рішень стосовно позивача, оскільки не має таких повноважень.

Представник відповідача 2 через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Свою позицію обґрунтував тим, що позивач всупереч вимогам КАС України звернулась до суду з позовною заявою з тим самим предметом спору та з тих самих підстав. Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати; 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разовий характер. Вважає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), громадянка України, відповідно до ст. 43 КАС України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач 1, Головне управління Пенсійного фонду України (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Відповідач 2, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Зелінського, 27а), є суб`єктом владних повноважень, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року у справі №200/2361/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною відмову Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (юридична адреса: 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелинського, буд.27а) поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), починаючи з 08.08.2018 року. Позовні вимоги за період з 07.10.2009 року до 07.08.2018 року - залишено без розгляду. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.06.2019 року у справі №200/2361/19-а - залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, фактичні обставини справи, встановлені судовими рішеннями у справі №200/2361/19-а, не підлягають додатковому доказуванню у цій справі.

Так, судовим рішенням у вказаній справі встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед виїздом за кордон проживала за адресою: АДРЕСА_3 , в подальшому виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

05.05.1992 року позивач звернулась до Орджонікідзевського управління соціального захисту населення м. Маріуполя Донецької області з заявою про призначення пенсії.

Розпорядженням Орджонікідзевського УСЗН від 01.06.1992 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

18 серпня 2000 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського УСЗН з заявою про виплату пенсії за 6 місяців наперед з вересня 2000 року у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль.

18 серпня 2000 року ОСОБА_1 видано довідку в тому, що вона знята з обліку в Орджонікідзевському управлінні соціального захисту населення м. Маріуполя Донецької області з 01.09.2000 року у зв`язку з виїздом за кордон.

22.10.2004 позивач була прийнята на консульський облік в Консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

03.08.2017 року представник ОСОБА_1 за довіреністю звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя Донецької області (після реорганізації Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області) з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. До заяви були додані: копія довіреності, копія паспорту, копія трудової книжки, копія пенсійного посвідчення, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто Іващенко Е.С., підпис якої завірений нотаріально.

Заяву та додані документи прийнято спеціалістом управління 03.08.2017 року.

13.11.2017 року представником позивача направлено до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя запит про надання відповіді на заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку.

02.04.2018 року представником позивача направлено до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя запит про надання рішення щодо заяви про поновлення пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку.

29.08.2018 року представником позивача направлено запит до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Пенсійного фонду України про надання відповіді на запит про поновлення виплати пенсії.

10.09.2018 року Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області надано відповідь на запит щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , в якій зазначено те, що постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно наданих документів, ОСОБА_1 мешкає: АДРЕСА_1 . Зазначено, що ОСОБА_1 або її законному представнику необхідно звернутися особисто до управління з паспортом (або іншим документом, що засвідчує особу, місце проживання (реєстрації) та з необхідним пакетом документів, зазначених у постанові Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 року № 22-1.

Крім того, судом встановлено, що 05.10.2018 року Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Донецькій області надана відповідь про те, що заява від 03.07.2017 року №1328 надана з порушенням Порядку №22-1, для поновлення та виплати пенсії ОСОБА_1 не має підстав.

Позивач вважаючи, що вищезазначеним судовим рішенням залишилась невирішеною частина позовних вимог, а саме: визнання рішення, дій чи бездіяльності щодо невиплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року протиправними з огляду на залишення їх без розгляду, та керуючись правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №815/1226/18, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст.49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 визнано не конституційними положення п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV та другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які втратили силу з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058- ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Водночас, у рішенні ЄСПЛ від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 даного рішення).

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні по справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону №1058-ІV, у позивача виникли підстави щодо поновлення її конституційного права на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень даного Закону.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №523/5348/17.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 08.11.2019 року адміністративну справу №815/1226/18 у подібних спірних правовідносинах передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в даній справі, суд враховує висновки, які зроблені під час розгляду справи №815/1226/18 та зазначає наступне.

Пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом усього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Пенсія стає «нарахованою» в момент призначення і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни. Водночас нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Такий висновок Великої Палати Верховного Суду може бути застосованим при розгляді подібних справ і щодо статей 122 та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), оскільки вони за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

З метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 8 грудня 2015 року у справі № 21-5653а15, від 12 квітня 2016 року у справі № 462/9427/13-а, від 8 червня 2016 року у справі № 505/2135/14-а та від 11 жовтня 2016 року у справі № 404/4541/15-а, про те, що виниклі спори щодо поновлення виплати раніше призначених пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права статей 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2015 року).

Таким чином, суд вважає, що виплата пенсії позивача має здійснюватись з дати ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивач перебуває на обліку у Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та положень ч.2 ст.9 КАС України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не нарахування та не виплати позивачу пенсії за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року.

Як наслідок, слід зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 07.10.2009 року по 07.08.2019 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо виплати пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та врахуванням індексації суд зазначає наступне.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначаються правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно змісту статті 1 вказаного Закону визначається, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, згідно вимог статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.

У спірних правовідносинах відповідачем 2 не вирішено питання про нарахування такої пенсії, а так само відповідач 2 не відмовляв позивачу у компенсації втрати частини доходу, індексації.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем 2 не вирішено питання про нарахування пенсії позивачу, не визначено її розмір, а так само відповідач 2 не відмовляв позивачу у виплаті компенсації втрати частини доходу, проведення індексації пенсії та відповідач не приймав будь-яких рішень з цих питань, суд доходить висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не вчинялися дії (бездіяльність) та не приймалися будь-які рішення щодо пенсійного забезпечення позивача, тому позовні вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., тому зважаючи на часткове задоволення позову немайнового характеру, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сума судового збору - 420,40 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3), Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Зелінського, 27а) про визнання рішення, дії чи бездіяльності щодо не виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року протиправними та дискримінаційними, зобов`язання виплатити недоотриману пенсію за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням індексації та нарахуванням компенсації втрати частини доходів - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Зелінського, 27-а) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Зелінського, 27-а) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за період з 07.10.2009 року по 07.08.2018 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Зелінського, 27-а) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 30.04.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая