Справа № 400/1415/21
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2021 р. № 400/1415/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за речове майно та стягнення середнього заробітку за таку затримку в розмірі 34095,76грн.

Позивач зазначає, що проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 01.08.1993 по 14.12.2020 роки та перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.12.2020 року звільнений з військової служби з 14.12.2020 року. Відповідач в день звільнення зі служби протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за речове майно у розмірі 76466,33 грн. Вказані кошти позивачу були виплачені лише 12.02.2020 року шляхом їх перерахування на банківський рахунок позивача

На думку позивача, такий несвоєчасний розрахунок є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за таку затримку в розмірі 34095,00 грн.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вказав про безпідставність позовних вимог, оскільки вимоги КЗпП України на військовослужбовців не поширюються. Механізм гарантування своєчасного розрахунку при звільненні з військової служби передбачений спеціальним законодавством та має свої відмінності. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком середнього заробітку, наведеним у позові.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані Позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо соціального та правового захисту військовослужбовців, в тому числі при звільненні їх зі служби, регулюються

правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у період з 01.08.1993 по 14.12.2020 року.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частині НОМЕР_1 від 14.12.2020 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби, з 14.12.2020 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права позивача на стягнення середнього заробітку в розмірі 34095,00 грн, за затримку виплати відповідачем грошової компенсації за речове майно у розмірі 76466,33 грн.

Позивач вважає, що саме з вини відповідача грошова компенсації за речове майно у розмірі 76466,33 грн. була виплачена не вдень звільнення зі служби (14.12.2020 року), а лише 12.02.2020 року, що слугує підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 34095,00 грн. за таку затримку розрахунку при звільненні.

Такі доводи позивача не узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до п.3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року N 260, підставою для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Суд також враховує, що відповідно до п.10 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 року N1132 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За не отримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Як зазначено в п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. N 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, Закон прямо передбачає, що відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України, може настати виключно за наявності вини роботодавців за затримку виплат коштів у вигляді винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні.

Разом з тим, в розумінні вимог ст.9 Закону N 2011-XII грошова компенсація вартості

за не отримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, тобто не є складовою винагороди за виконану роботу (службу). В зв`язку з цим доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України є безпідставними.

За таких обставин суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки Військова частина НОМЕР_1 провела із позивачем повний розрахунок щодо сплати грошового забезпечення при звільненні зі служби, а виплата позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно не є складовою винагороди за виконану роботу (службу).

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга