Справа № 420/4910/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4910/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (; адреса: вул. Центральна, 33, смт. Доброслав, Лиманський район, Одеська область, 67500) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як інваліду війни 2 групи, у розмірі меншому ніж передбачено ч.4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як інваліду війни 2 групи, у розмірі 9464 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/4910/21 о 16:07:24 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.263 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що гарантовану йому грошову допомогу як інваліду війни ІІ групи до 05 травня він отримав у сумі 3640 гривень згідно постанови КМУ від 19.02.2020 року №112, із чим не погоджується. Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що у 2020 р. після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020р. №3-р/2020 позивач набув право на допомогу до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, передбачену ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", але відповідач протиправно не виплатив грошову допомогу у встановленому розмірі.

26.04.2021 року за вх.№21258/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, до якого не надано докази направлення копії відзиву на адресу позивача.

Згідно ч.4 ст.162 КАС України до відзиву додаються:

1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

У зв`язку із недотриманням вимог п.2 ч.4 ст.162 КАС України суд не приймає відзив на позовну заяву як заяву по суті справи до розгляду.

Розглянувши у письмовому провадженні наявні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, виплата позивачу разової грошової допомоги до 05 травня у 2020 року проведено у сумі 3640 грн.

10.03.2021 року позивач звернувся із заявою до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, у якій просив провести донарахування допомоги у розмірі 9464 гривень (а.с.9-10).

11.03.2021 року за №01-20/481 Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області повідомило про відсутність підстав для донарахування суми грошової допомоги, оскільки виплата здійснена у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.11).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини з приводу соціального захисту інвалідів другої групи як особливої окремої категорії громадян унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пільги інвалідам війни встановлені статтею 13 вказаного Закону.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XIV статтю 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було доповнено частиною такого змісту: " Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Підпунктом "б" підпункту 1 пунктом 20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 №107-VI згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII, розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким зокрема було передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ця норма діяла з 01.01.2015р.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 19.02.2020р. №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де, зокрема, передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: - особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

I групи - 4120 гривень;

II групи - 3640 гривень;

III групи - 3160 гривень

27.02.2020р. рішенням Конституційного Суду України №3-р/2020 було визнано неконституційним окреме положення п.26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, на момент надання позивачу грошової допомоги діяла ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р., яка передбачала наступне: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 28.02.2020р. ані приписи п.26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ані приписи ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції п.20 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня для учасників бойових дій.

Тому, з 28.02.2020р. позивач набув право на виплату грошової допомоги до 05 травня згідно ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала допомогу до 5 травня для інвалідів війни 2 групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

При цьому, суд зазначає, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, не можуть змінювати норми законів України та позбавляти позивача цього права.

Критерії законності волевиявлення (як рішення, так і діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта згідно ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно цим Законом визначається, зокрема, мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

Таким чином, позивачу до виплати належало 1638 грн. * 8 = 13104 грн.

Позивачем отримано 3640 грн. грошової допомоги до 05 травня, а тому суд дійшов висновку, що позивачу протиправно не виплачено 9464 грн. грошової допомоги, отже наявні підстави для зобов`язання Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у сумі 9464 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної відмови, отже на підставі вищевикладеного позов підлягає задоволенню повністю.

При поданні даного позову судовий збір не сплачувався на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати зі сплати судового збору не розподіляються між сторонами, інші судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області (; адреса: вул. Центральна, 33, смт. Доброслав, Лиманський район, Одеська область, 67500) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як інваліду війни 2 групи, у розмірі меншому ніж передбачено ч.4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік як інваліду війни 2 групи, у розмірі 9464 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян