Справа № 420/13995/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/13995/20
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

10 грудня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову від 20 листопада 2020 року ВП №62312485 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки управління ПФУ рішення суду по справі №420/5081/19 виконало згідно вимог чинного законодавства України та в межах покладених на нього повноважень.

Відповідач заперечував проти позову, просив в задоволенні позовних вимог відмовити зазначаючи, що оскаржувану постанову винесено внаслідок невиконання управлінням ПФУ рішення суду в частині виплати заборгованості без поважних причин. Також відповідач зазначив, що посилання на постанову Кабміну України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» не є обґрунтованою причиною невиконання рішення суду, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року по справі № 640/5248/19 визнано протиправним та нечинним п. 1 та 2 вказаної постанови Уряду. Посилання на бюджетні призначення, які на поточний рік не переглянуті як на причину невиконання рішення суду не підтверджено жодними доказами щодо відсутності коштів щодо погашення заборгованості, яка виникла внаслідок проведеного перерахунку пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, третя особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви управління ПФУ відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт вказує, що позивачем не доведено відсутність фінансування з державного бюджету, зокрема, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі №420/5081/19. Внесення позивачем даного рішення суду в реєстр, який створений на підставі Порядку №649, який визнаний протиправним та скасований, не є належним виконанням рішення суду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

02 червня 2020 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №420/5081/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Одеського апеляційного суду №39 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 97 263,38 грн, за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 рік (включно).

У виконавчому листі також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання на підставі довідки Одеського апеляційного суду №40 від 15.03.2019 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в сумі 109 019,63 грн, починаючи з 01.01.2019 року.

11.06.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№62312485 на підставі виконавчого листа №420/5081/19, виданого 02.06.2020 року Одеським окружним адміністративним судом.

У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Вищезазначена постанова листом від 11.06.2020 вих. №10.03-1920 направлена відповідачем на адресу Головного управління ПФУ в Одеській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області направило відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду, в якій зазначено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 виконано перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 04.12.2018. Загальна сума доплати за період з 04.12.2018 по 19.02.2020 склала 807798,32грн., яка обліковується відповідно до постанови Кабміну України від 22.08.2018 № 649, за період з 20.02.2020 року по 31.03.2020 року розмір доплати склав 68983,76 грн та був виплачений у квітні 2020 року.

07.08.2020 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області звернулась ОСОБА_1 із заявою прийняти заходи щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 без врахування Порядку погашення заборгованості пенсійних виплат за рішеннями, затвердженим постановою Кабміну України №649 від 22.08.2018.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що за результатами розгляду листа ГУ ПФУ в Одеській області, 20.11.2020 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області за невиконання рішення суду в повному обсязі на позивача накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн з посиланням на те, що боржником не надано жодних доказів в підтвердження відсутності коштів для погашення заборгованості, а тому відповідач вважає, що рішення суду не виконується без поважних причин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу, пенсія виплачується в перерахованому розмірі, обліковується борг за попередній період виплати пенсії, який буде погашений після виділення Головному правлінню ПФУ відповідних коштів. На підставі викладеного суд вважав, що відсутні правові підстави для накладення штрафу, оскільки відповідне фінансове забезпечення не залежить від відповідача особисто. Суд зазначав, що невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Обґрунтовуючи належність своїх дій позивач вказує, що здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 04.12.2018.

Загальна сума доплати за період з 04.12.2018 по 19.02.2020 склала 807798,32 грн., яка обліковується відповідно до постанови Кабміну України від 22.08.2018 № 649, за період з 20.02.2020 року по 31.03.2020 року розмір доплати склав 68983,76 грн. та був виплачений у квітні 2020 року.

На підтвердження своїх дій в частині обліку суми доплати за період з 04.12.2018 по 19.02.2020 управління ПФУ надає докази включення рішення №420/5081/19 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с. 7).

Судова колегія звертає увагу, що Порядком №649 передбачався механізм погашення заборгованості, яка утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.

Відповідно до п.5-6 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 8 Порядку №649 визначено, що комісія приймає одне з таких рішень:

- про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку;

- про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

Правовий аналіз перелічених норм свідчить, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, здійснювалася органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку №649, які визначали певну процедуру, що виключала можливість позивача діяти в інший спосіб.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 у справі № 640/5248/19 визнані протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабміну України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якими затверджений Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

За таких умов, з врахуванням ч.2 ст.265 КАС України Порядок №649 втратив чинність з 22.07.2020.

Вищенаведене свідчить, що починаючи з 22.07.2020 посилання позивача на вчинення дій згідно Порядку №649 не є належним та достатнім обґрунтуванням виконання рішення суду по справі №420/5081/19, а отже йому слід здійснити виплату ОСОБА_1 доплати довічного грошового утримання в загальній сумі 807798,32 грн з наявних кошторисних призначень.

Слід зазначити, що можливість реалізації даного обов`язку органом ПФУ перебуває у залежності від його фінансового забезпечення, яке згідно доводів позивача є обмеженим та після 22.07.2020 додатково не переглядалося.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України здійснює виплати винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України коштом Державного бюджету України.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

З урахуванням зазначеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що проведення виплати заборгованості не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема ГУ ПФУ в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

З метою належного встановлення фактичних обставин справи ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2021 витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені, належні і допустимі докази на підтвердження позиції позивача щодо відсутності належного фінансування для виконання рішення суду по справі №420/5081/19 за період з 22.07.2020.

15.04.2021 від позивача надійшла заява з додатками, зокрема, затвердженою копією бюджету ГУ ПФУ в Одеській області на 2020 рік.

В даній заяві управління ПФУ зазначає, що на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у 2020 році бюджетом ПФУ передбачено 200 млн. грн ( даний факт підтверджується постановою Кабміну України від 24.01.2020 №22 «Про затвердження бюджету ПФУ на 2020 рік», яка в цій частині не переглядалася), які використано в повному обсязі.

ГУ ПФУ в Одеській області звертає увагу, що з вищевказаної суми в його бюджеті на 2020 рік передбачалося 7,017 млн. грн для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, які було повністю виплачено.

Позивач вказує, що органами ПФУ в межах бюджетних призначень здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з датою надходження до боржника по 12.12.2018 включно.

Зазначені доводи свідчать, що позивачем виділені бюджетні асигнування 7,017 млн. грн використано для реалізації механізму погашення заборгованості визначеного Постановою №649, яка в першій половині 2020 року була чинною.

Додатково позивач надає копію бюджету ГУ ПФУ в Одеській області на 2021 рік, який передбачає 12,337 млн. грн для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду та вказує, що станом на 15.04.2021 з цієї суми використано 5,78 млн. грн та здійснено погашення заборгованостей за рішеннями суду з датою надходження до боржника по 31.05.2019 включно.

Зазначене свідчить, що виплата заборгованості, яка виникла на підставі рішень судів, здійснюється позивачем в межах чітко визначених бюджетних асигнувань, які він використовував для поетапного (за датою надходження рішень судів) погашення такої заборгованості, зокрема, відповідними бюджетними асигнуваннями 2020 року погашено заборгованість, яка виникла на підставі рішень судів, які надійшли до ГУ ПФУ в Одеській області до 12.12.2018 включно.

За таких умов невиконання позивачем судового рішення №420/5081/19 станом на дату винесення оскаржуваної постанови органу ДВС зумовлено відсутністю відповідного та належного фінансового забезпечення та фактичною відсутністю коштів, що не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови не встановлено наявність вищевказаних обставин, що свідчить про її протиправність та наявність підстав для задоволення позовних вимог управління ПФУ.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко